ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/2565/26

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним рішення командування військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яке оформлено резолюцією на рапорті від 23.01.2026 р №754/Р щодо не звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - ''виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;
зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - "виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати". 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що військова частина НОМЕР_1 , зважаючи на підтвердження наявності підстав у ОСОБА_1 для звільнення, а саме через такі сімейні обставини - "виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати", зобов`язана була задовольнити його рапорт та звільнити з військової служби у встановленому чинним законодавством порядку, внаслідок чого, резолюція на ропорті про звільнення - відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав, свідчить про протиправність дій командування військової частини НОМЕР_1 . 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії та зазначає, що за результатами аналізу поданого позивачем рапорту від 23.01.2026 та доданих до нього документів відповідачем було встановлено, що позивач не додав до рапорту один із документів, що підтверджує відсутність інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю віком до 18 років, таких як копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутньою чи оголошення померлою, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України), що безпосередньо передбачено Законом та Інструкцією. Виходячи з аналізу поданих позивачем до відповідача документів (рапортів та додатків до них), позивач не довів, що мати дитини не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини з інвалідністю та не підтвердив його належність до категорії військовослужбовців, які самостійно виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років. У зв`язку із не доведенням позивачем відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю до 18 років, командиром військової частини НОМЕР_1 було не погоджено рапорт позивача про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 8 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону, а саме, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як слідує з матеріалів справи, позивач є діючим військовослужбовцем та з 08 жовтня 2024 року проходить військову службу у відповідача, на посаді водія-електрика відділення засобів електронної підтримки роти розгортання засобів електронної підтримки, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2024 № 287.
23.01.2026 позивач звернувся до відповідача з рапортом щодо клопотання перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі пункту 3 підпункту «г» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною з інвалідністю віком до 18 років. До вказаного рапорту позивачем було додано копії документів: медичний висновок ЛКК про встановлення інвалідності дитині (форма 080/о); виписку із медичної карти стаціонарного хворого (форма 027/о); копії свідоцтв про народження дітей; довідку про перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною до 3 років; Акт обстеження житлово-побутових умов; Адвокатське роз`яснення з правовим обґрунтуванням.
23.02.2026 згідно резолюції командування військової частини НОМЕР_1 на вказаному рапорті позивача від 23.01.2026 - відмовлено, в зв`язку з відсутністю підстав.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. 
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Порядок звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється відповідно ст. 26 вказаного вище Закону.
Відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Згідно з абзацом 8 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.
Відповідно до п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення про проходження служби), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з п. 233 Положення про проходження служби, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Відповідно до додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року №170, визначається перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. 
Відповідно до п. 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено, що подаються наступні документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: військовослужбовцем, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати: медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії «дитина з інвалідністю» за формою згідно з наказом МОЗ від 04 грудня 2001 року № 482, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю за формою згідно з наказом МОЗ від 08 жовтня 2007 року № 623; копія свідоцтва про народження дитини із зазначенням батьківства (материнства) особи; один із документів: копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутньою чи оголошення померлою, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).
Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, до рапорту позивачем було долучено документи, що підтверджують у нього наявність підстав для звільнення з військової служби, а саме: копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , що видане 01 лютого 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві; копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , що видане 02 серпня 2024 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); копія виписки № 20121 із медичної карти стаціонарного хворого, що видано державним некомерційним підприємством «Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охматдит» МОЗ України»; копія Акту обстеження житлово-побутових умов старости Княжицького старостинського округу Броварської міської територіальної громади від 08.01.2026 року; копія Медичного висновку №305/2025 (1) про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 17 грудня 2025 р., виданого КНП «Консультативно-діагностичний центр №1 Дарницького району м. Києва»; копія листа Директора з розвитку корпоративної культури та управління людським капіталом ПрАТ «ВФ Україна» від 26.12.2025 № НR-25-14291; копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , що видано 24 вересня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві.
При цьому, відповідач відмовляючи у задоволенні рапорту від 23.01.2026 вказав - відмовлено, в зв`язку з відсутністю підстав.
Заперечуючи проти позову відповідач, зокрема, зазначив, що позивачем, поданими до рапорту документами, не доведено відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю до 18 років.
При цьому, суд враховує, що дружина позивача - ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В зв`язку з зазначеним дружина позивача одноосібно не має об`єктивної та фізичної можливості забезпечити належний догляд та медично встановлені потреби для дитини з інвалідністю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не встановлює вичерпного переліку документів, якими підтверджується відсутність інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю, а отже під час розгляду рапорту військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний оцінювати всі подані документи у їх сукупності, з урахуванням фактичних обставин сімейного стану військовослужбовця та потреб дитини.
Суд враховує трактування поняття "відсутність інших осіб", зазначену у висновках Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 а саме, що "'відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка нього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу' 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону".
Заключення про повне дослідження усіх наявних обставин у визначенні "відсутності інших родичів / членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення" має значення і може бути застосовано до наявних обставин для ухвалення об`єктивного рішення судом.
Так, згідно зі статтею 1 Сімейного кодексу України (далі - СКУ) визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. 
Згідно частини 2 статті 3 СКУ визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. 
Згідно статті 6 СКУ визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 
Згідно статті 141 СКУ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Відповідно до статті 150 СКУ батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. 
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 23.01.2026 №754/Р про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною з інвалідністю віком до 18 років; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - "виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати". 
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 23.01.2026 №754/Р про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною з інвалідністю віком до 18 років.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - "виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати". 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 14.05.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО