ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/15099/24 пров. № А/857/10006/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі №460/15099/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
суддя в 1-й інстанції – Комшелюк Т. О.,
дата ухвалення рішення – 06 лютого 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 06 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові зарахування їй до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи у Рівненському МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області – з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року; зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Рівненській області перерахувати їй вислугу років в Службі судової охорони відповідно до пункту 5 розділу І Положення про проходження Служби співробітниками Служби судової охорони з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя №2236/0/15-21 від 18 листопада 2021 року та зарахувати до вислуги років для обчислення стажу служби у Службі судової охорони час роботи в державних органах - Рівненський МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області - з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, які виразились у відмові зарахування ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи у Рівненському МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області - з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року. Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Рівненській області перерахувати ОСОБА_1 вислугу років в Службі судової охорони та зарахувати до вислуги років для обчислення стажу служби у Службі судової охорони час роботи в державних органах: Рівненський МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області - з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивача було прийнято на службу до ССО за результатами конкурсу, а не у результаті переходу (переведення) на службу до ССО, тому відповідно до вимог чинного законодавства відповідач жодним чином не порушив права та законні інтереси позивача. Крім того, звертає увагу на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, оскільки про наявний страховий стаж та вислугу років позивача повідомлено наказом №281 о/с від 05 липня 2022 року, а в суд з позовом позивач звернулася лише 11 грудня 2024 року. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01 квітня 2020 року призначена на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, що підтверджується копією наказу від 01 квітня 2020 року №79 о/с.
07 липня 2022 року наказом Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області від 05 липня 2022 року №281 о/с позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони відповідно до Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони за пп.3 п.2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової схорони (за віком).
У наказі про звільнення зазначено, що станом на день звільнення 07 липня 2022 року вислуга років у календарному обчисленні складає 19 років 10 місяців 25 днів, з них: у Службі судової охорони - 02 роки 03 місяці 06 днів.
З метою здійснення перерахунку пенсії 22 жовтня 2024 року та 07 листопада 2024 року представник позивача звертався до відповідача з проханням здійснити перерахунок вислуги років шляхом зарахування часу роботи в державних органах, з яких було здійснено перехід на службу до ССО, а саме: Рівненський МВВС з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року (1рік 05 місяців 06 днів); УМВС України в Рівненській області з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року (4 роки 10 місяців 06 днів); ГУНП в Рівненській області з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року (3 роки 11 місяців 01 день); ТУ ССО у Рівненській області з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року (05 місяців 21 день), всього 10 років 8 місяців 03 дні.
Відповідач листом від 13 листопада 2024 року №48.05-465 відмовив позивачу у зарахуванні такої вислуги з мотивів відсутності підстав, оскільки посада начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ні в період проходження позивачем служби, ні на момент звільнення не була віднесена до Переліку посад, затвердженого Головою Служби судової охорони.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся у суд з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як співробітник Служби судової охорони має певні гарантії, а саме: реалізацію права на зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони за правилами, встановленими п."и" ч.1 ст.17 Закону №2262-ХІІ, а тому відповідач безпідставно не зарахував до стажу службу в державних органах, як особі, на яку поширюється дія Закону №2262-ХІІ, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи: Рівненський МВВС з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року (1рік 05 місяців 06 днів); УМВС України в Рівненській області з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року (4 роки 10 місяців 06 днів); ГУНП в Рівненській області з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року (3 роки 11 місяців 01 день); ТУ ССО у Рівненській області з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року (05 місяців 21 день), всього 10 років 8 місяців 03 дні.
Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Ст.122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому “повинна” необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.
Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові зарахування їй до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи, а саме: у Рівненському МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області – з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року та зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Рівненській області перерахувати їй вислугу років в Службі судової охорони відповідно до пункту 5 розділу І Положення про проходження Служби співробітниками Служби судової охорони з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя №2236/0/15-21 від 18 листопада 2021 року та зарахувати до вислуги років для обчислення стажу служби у Службі судової охорони час роботи в державних органах - Рівненський МВВС - з 09 грудня 1991 року по 11 травня 1993 року; УМВС України в Рівненській області - з 31 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року; ГУНП в Рівненській області - з 07 листопада 2015 року по 08 жовтня 2019 року; ТУ ССО у Рівненській області - з 10 жовтня 2019 року по 31 березня 2020 року.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Колегією суддів встановлено що 07 липня 2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в Службі судової охорони 07 липня 2022 року, що підтверджується наказом територіального управління Служби судової охорони в Рівненській області від 05 липня 2022 року №281 о/с «По особовому складу».
Зі змісту наказу ТУ ССО у Рівненській області від 05 липня 2022 року №281 о/с «По особовому складу» вбачається, що вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчислені (в тому числі у Службі судової охорони) - 19 років 10 місяців 25 днів, загальний страховий стаж складає 38 років 07 місяців 27 днів.
Матеріалами справи стверджується, що 07 липня 2022 року ОСОБА_1 ознайомилась під підпис з вищевказаним наказом та погодилась з вислугою років, зазначеною у розрахунку вислуги років для призначення пенсії (а.с.41).
Таким чином, наведеними вище обставинами підтверджується, що з 07 липня 2022 року позивачці чітко було відомо про не зарахування їй спірних періодів роботи в державних органах до стажу служби у Службі судової охорони, тому покликання позивача про те, що їй стало відомо про порушене право лише 13 листопада 2024 року не відповідає дійсності та спростовується наведеним вище.
При цьому, як вже було зазначено вище, позивач звернулася до суду 11 грудня 2024 року, а отже з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ч.2 ст.122 КАС України.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання ОСОБА_1 на отримання листа відповідача від 13 листопада 2024 року у відповідь на її заяву, оскільки надання відповіді на лист не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Крім того, покликання позивача, як на підставу для поновлення строку звернення у суд з цим позовом, смерть чоловіка та початок війни в Україні, колегія судді не приймає до уваги, оскільки вказані події відбулися до звільнення ОСОБА_1 зі служби в ТУ ССО у Рівненській області.
За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Аналогічні правові висновки у спірних правовідносинах висловлені Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22.
За умови виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що позивачем належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду не надано та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з його пропуском та відсутністю наведення поважних причин їх пропуску.
Доводи апелянта в частині пропуску строку звернення до суду є підставними з наведених вище мотивів.
Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Рівненській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ, що свідчить про те, що у спірних правідносинах питання щодо зарахування стажу та перерахунку пенсії виникають між позивачем та пенсійним органом.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при задоволенні позову неправильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та позов залишити без розгляду.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі №460/15099/24 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 17 червня 2026 року.