Справа № 308/16994/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П.,
при секретарі судового засідання Боті О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитина та стягнення аліментів,
встановив:
Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Кухта О.В., звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просить: 1) розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем; 2) визначити місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання матері - позивачки; 3)стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред?явлення даного позову і до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, проживають окремо, між ними відсутні взаєморозуміння, духовна близькість та спільне сімейне життя, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу є неможливим і недоцільним. Зазначає, що малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із нею, перебуває на її утриманні та отримує належний догляд, тому просить визначити місце проживання дитини разом із матір`ю. Також посилається на те, що відповідач є працездатною особою та зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти у частці від усіх видів доходу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні сторони не з?явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У той же час, 27.05.2026 року від представника позивачки адвоката Кухти О.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її та позивачки участі, позов підримують у повному обсязі з підтав, викладених у ньому та просять задовольнити. 27.05.2026 року відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти позову не запереучує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання також не з?явилась, проте 23.02.2026 подала клопотання про долучення висновку органу опіки та піклування у даній справі та зазначила доцільність місця прживання дитини з позивачкою.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
14.09.2014 року між ОСОБА_1 (до шлюбу – ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 43. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
У даному шлюбі народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
За твердженням сторони позивача, висловленим у позовній заяві, спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально, сторони проживають окремо.
Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Зі змісту ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 19 СК України під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На виконання вимог суду від 18.11.2025 в частині вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини, органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надіслано висновок №215/17/01-13 від 19.02.2026, в якому зазначено, що між сторонами укладено шлюб та у них народилась донька; дитина фактично проживає з матір`ю за адресою в м. Ужгород; умови проживання дитини є належними, квартира забезпечена всіма необхідними побутовими умовами; мати матеріально забезпечена, має належний батьківський потенціал та створила належні умови для розвитку дитини; батько не заперечував щодо проживання дитини з матір`ю; комісією з питань захисту прав дитини, враховуючи інтереси дитини, встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2  з матір`ю.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 цієї статті регламентовано, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, суд приймає до уваги те, що наразі малолітня донька ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, а відтак тягар матеріального утримання дитини покладено на неї. Окрім цього судом не встановлено наявність у відповідача інших утриманців, незадовільного стану здоров`я чи скрутного матеріального становища останнього. Більш того відповідач подав заяву про визнання позову, в тому числі й в частині стягнення на його користь аліментів.
Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини підлягає до задоволення в заявленому розмірі  частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред?явлення даного позову і до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
За ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З врахуванням того, що позивачкою при зверненні до суду з розглядуваним позовом в частині позовних вимог про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини судовий збір не сплачувався відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також визнання позову відповідачем, суд, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, а також те, що позивачка не заявляла про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає за необхідне стягнути суму 2 442, 40 грн. (за розгляд судом двох неоплачених вимог немайнового характеру) з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст.4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, суд
ухвалив:
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 14.09.2014 року виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 43, згідно зі свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .
Визначити місцем проживання малолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір?ю -  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред?явлення даного позову і до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 2 442, 40 грн. (дві тисячі чотириста сорок дві гривні 40 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського міськрайонного 
суду Закарпатської області А.П. Іванов