УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/640/25 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М. 
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 276/640/25 за позовом ОСОБА_1 до Зубринського ліцею Житомирської області та Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, за апеляційною скаргою Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області на рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 3 листопада 2025 року, ухвалені під головуванням судді Збаражського А.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з вересня 2008 року працює вчителем курсу «Захист Вітчизни» та фізичної культури Зубринського ліцею Житомирської області.
Вказує, що 24 лютого 2022 року він був мобілізований до лав Збройних Сил України.
Позивач звертає увагу на те, що з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року за ним зберігалося місця роботи, посади і середній заробіток.
Проте, наказом від 1 липня 2022 року № 42а йому припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, з 19 лютого 2022 року. у.
17 березня 2025 року він звернувся до Зубринського ліцею Житомирської області із заявою, у якій просив здійснити йому нарахування та виплату середнього заробітку за період проходження військової служби, а саме, з 19 лютого 2022 року по 23 грудня 2023 року, однак отримав відмову.
ОСОБА_1 вважає, що при винесенні вказаного наказу, відповідач не врахував, що ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту» передбачено збереження середнього заробітку педагогічним працівникам на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Вважає що йому протиправно припинено нарахування та виплату середнього заробітку.
Враховуючи наведене, просив суд визнати протиправним і скасувати наказ Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25 липня 2022 року в частині припинення виплати йому середнього заробітку з 19 липня 2022 року, нарахувати і виплатити середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року включно.
Рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано наказ Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25 липня 2022 року в частині припинення ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року виплати середнього заробітку.
Зобов`язано Відділ освіти Хорошівської селищної ради нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року включно.
Стягнуто з Зубринського ліцею Житомирської області та Відділу освіти Хорошівської селищної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп, з кожного відповідача.
У жовтні 2025 року представник позивача - адвокат Мотовильник Ю.В., звернулася до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення, в якому просила стягнути із Зубринського ліцею Житомирської області та Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000, 00 грн та витрати за проведенні судової експертизи у сумі 8557,44 грн.
Додатковим рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 3 листопада 2025 року клопотання задоволено частково.
Стягнуто із Зубринського ліцею Житомирської області та Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 4278, 75 грн, з кожного відповідача, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, з кожного відповідача.
У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
В апеляційній скарзі Відділ освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви стягнення судових витрат.
Зокрема зазначає, що до винесення наказу № 42а від 1 липня 2022 року «Про призупинення нарахувань середнього заробітку працівникам школи», середній заробіток виплачувався позивачеві щомісячно у встановлені строки на його розрахунковий рахунок.
В липні 2022 року на банківський рахунок ОСОБА_1 вперше не надійшов середній заробіток.
Проте, з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 11 квітня 2025 року, тобто, з порушенням строку на звернення із відповідною заявою для вирішення трудового спору, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Вказує, що відповідно до вищевказаної норми, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно з п. 1 Глави ХІХ Прикінцевих та перехідних положень, під час дії карантину, впровадженого Кабміном для запобігання поширенню COVID-19, відповідні строки продовжувалися на весь період дії такого карантину.
Відповідач наголошує, що з врахуванням вказаного, ОСОБА_1 мав право на звернення з позовом до суду в період з 1 липня 2023 року до 30 вересня 2023 року, проте, звернувся в квітні 2025 року.
Звертає увагу на те, що позивачу було з липня 2022 року відомо про припинення нарахування та виплати середнього заробітку і у нього були всі можливості дізнатись про підстави припинення, оскільки він відвідував ліцей та проживає в тому ж районі, де знаходиться Зубринський ліцей.
Вказує, що військову службу в лавах ЗСУ ОСОБА_1 почав проходити лише з 19 жовтня 2023 року, а до безпосередньої участі у бойових діях був залучений з 3 листопада 2023 року.
В період з 25 липня 2022 року по 30 серпня 2022 року та у період з 1 липня 2023 року по 30 вересня 2023 року, ОСОБА_1 мав можливість залишати територію ТЦК, про що зазначено в п. 3 листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 8850 від 18 червня 2025 року. Його посадові обов`язки не передбачали необхідності постійного цілодобового перебування в приміщенні ТЦК. Крім того, з 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 перебував у відпустці, терміном 15 діб.
На думку відповідача, за таких обставин ОСОБА_1 мав можливість своєчасно звернутись до суду з позовом. Сам факт мобілізації останнього не може вважатись поважною причиною для поновлення строків на звернення до суду.
Вважає, що має місце недобросовісна поведінка позивача, що при вирішені спору судом першої інстанції не було враховано.
Щодо оскарження додаткового рішення, Відділ освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської вважає, що стягнута сума судових витрат не узгоджується із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Звертає увагу на те, що ст. 141 ЦПК України визначено, те що докази, які підтверджують розмір витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів. Відповідач вважає, що представником ОСОБА_1 не були подані докази до закінчення судових дебатів, а також не обґрунтовано причини неподання доказів.
Так, у позовній заяві вказано, що попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складає 11000 грн. Проте, після ухвалення судового рішення, зокрема, 27 жовтня 2025 року представник позивача подав заяву про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.
На думку відповідача, вказана заява не містить обґрунтування причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат.
Крім того, відповідач зауважує, що представник позивача брала участь в судовому засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, що не потребувало значного часу на підготовку до судового засідання.
Наголошує на тому, що заявлена позивачем сума судових витрат є завищеною та неспівмірною із складністю справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Мотовильник Ю.В., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення законними та обґрунтованими.
Вказує, що висновки суду відповідають нормам чинного законодавства, суд повно та всебічно дослідив всі докази у справі.
Так, вирішуючи спір, суд вірно встановив ту обставину, що ОСОБА_1 не був пропущений строк звернення до суду з позовом, а також те що відповідачами не доведено належними та достовірними доказами те, що позивач був ознайомлений із оскаржуваним наказом.
Зазначає, що не відповідає дійсності твердження відповідача, про те, що ОСОБА_1 почав проходити військову службу у лавах ЗСУ лише з 19 жовтня 2023 року, адже ІНФОРМАЦІЯ_1 є складовою частиною ЗСУ та функціонує, як орган військового управління.
Щодо ухвалення додаткового рішення, адвокат Мотовильник Ю.В. вказує, що суд виходив із критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру. Суд першої інстанції з урахуванням заперечень відповідача зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 18000 грн до 10000грн.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1 вересня 2008 року обіймає посаду вчителя курсу «Захисту Вітчизни» та фізичної культури Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Житомирської області (а.с.14-15 Т.1)
Рішенням Хорошівської селищної ради №879 від 16 червня 2022 року Зубринську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Житомирської області перейменовано в Зубринський ліцей Житомирської області (а.с.16 Т.1).
Відповідно до запису у військовому квитку НОМЕР_1 , 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 ОСОБА_1 призваний до Збройних Сил України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наказом №7 від 24 лютого 2022 року Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, забезпечено гарантоване збереження місця роботи і посади вчителю фізичної культури ОСОБА_1 , призваному на військову службу під час мобілізації з 24 лютого 2022 року із збереженням середньої заробітної плати у встановленому розмірі (а.с.48 Т.1).
На підставі наказу Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42а від 25.07.2022 року ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, у зв`язку зі змінами, внесеними до ч. 3 ст.119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року (а.с. 18 Т.1).
Лист від 17 березня 2025 року свідчить про те, що Зубринський ліцей Житомирської області повідомив ОСОБА_1 , про те що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року, яким передбачено зупинення нарахування заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі ч.3 ст. 119 КЗпП України, йому було відмовлено у виплаті середнього заробітку на період проходження військової служби з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року за час проходження військової служби по мобілізації (а.с.19 Т.1 ).
Наявна в матеріалах справи довідка про доходи №20 від 2 квітня 2025 року, яка видана Відділом освіти Хорошівської селищної ради містить інформацію про те, що ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату середнього заробітку з 19 липня 2022 року (а.с.20 Т.1).
Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23 Т.1).
Відповідно до листа № 01/72 від 1 травня 2025 року Відділу освіти Хорошівської селищної ради, середній заробіток, ОСОБА_1 до 19 лютого 2022 року виплачувалась шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» з періодичністю два рази на місяць (а.с.49 Т.1).
Як вбачається відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться в матеріалах справи, у зв`язку з переведенням ІНФОРМАЦІЯ_3 на штат воєнного часу, особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі ОСОБА_1 , з 24 лютого 2022 року був переведений на казармений стан (а.сп. 85).
Згідно з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18 червня 2025 року, наданої на адвокатський запит, у період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24.02.2022 року по 17.10.2023 року, ОСОБА_1 , як і решта особового складу, були переведені на посилений режим роботи та казарменне положення.
Безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 в зоні бойових дій та безпосередньої участі у бойових діях у період з 25.07.2022 року по 30.08.2022 року та у період з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року не брав.
У зв`язку з виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 у період часу з 25.07.2022 року по 30.08.2022 року та у період з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року територіально перебував на місці постійної дислокації ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виконання службових обов`язків військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_1 , не передбачає бути присутнім лише в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 та цілодобово перебувати там без можливості покидати територію РТЦК.
ОСОБА_1 був зарахований до складу військової частини 19 жовтня 2023 року. До безпосередньої участі в бойових діях залучений з 3 листопада 2023 року.
1 лютого 2024 року отримав тяжке поранення під час бойових дій, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2024 та довідкою військово-лікарської комісії.
7 червня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 Кримінального кодексу України, за фактом того, що невстановлена особа у невстановлений день 2022 року підробила підпис про ознайомлення ОСОБА_1 в наказі №7 від 24.02.2022 та наказі №42а від 25 липня 2022 року про припинення виплати заробітної плати (а.с.102 Т1).
Відповідно до висновку експерта від 25 вересня 2025 року №СЕ-19/106-25/15505-ПЧ, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №276/640/25, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «З наказом ознайомлені» наказу №42а від 25.07.2022 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 199-203 Т.1).
При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що позивач є педагогічним працівником, який 24 лютого 2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, відтак відповідно до частини другої статті 57 Закону України « Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, мав право на отримання середнього заробітку протягом періоду з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, частиною другою статті 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».
Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.
На час оголошення загальної мобілізації частина третя статті 119 КЗпП України передбачала, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Законом України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ « про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Попри те, що частина третя статті 119 КЗпП України зазнала змін й з 19 липня 2022 року цим Кодексом не передбачено збереження середнього заробітку за працівниками, призваними на військову службу, на час припинення нарахування позивачеві середнього заробітку діяла редакція статті 57 Закону України « Про освіту», якою було визначено, що у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Аналіз з наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток.
У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23) міститься висновок про те, що «на рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила статті 4 ЦК України про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується; у частині другій статті 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частини другої статті 57 Закону України « Про освіту»; Законом України №2352-ІХ не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, які встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; в частині другій статті 57 Закону України « Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України « Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 119 КЗпП України). Прийнята пізніше в часі загальна норма ( частина третя статті 119 КЗпП України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток».
Законом України від 22 листопада 2023 року №3494-ІХ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій статті 57 Закону України « Про освіту» виключено слова: «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено.
Тобто, з 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, не зберігається попередній середній заробіток.
Отже, слід дійти висновку про те, що до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі №718/209/23, від 11 вересня 2024 року у справі №158/2181/23, від 13 листопада 2024 року у справі №158/155/24.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до 24 грудня 2023 року за позивачем зберігався середній заробіток за місцем роботи.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даними вимогами.
Так, за правилами частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Як встановлено судом першої інстанції, підпис від імені ОСОБА_1 у графі « З наказом ознайомлені:» наказу №42а від 25 липня 2002 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Вказана обставина підтверджується висновком експерта №СЕ-19/106-25/15505-ПЧ від 25 вересня 2025 року.
Матеріали справи також свідчать, що позивач дізнався про порушення своїх трудових прав у березні 2025 року, після отримання ним листа Зубринського ліцею Житомирської області від 17 березня 2025 року, яким його повідомлено про припинення виплати середнього заробітку з 19 липня 2022 року.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що, звернувшись до суду з даним позовом 11 квітня 2025 року, позивачем не пропущений передбачений статтею 233 КЗпП України строк.
Судом врахована та обставина, що позивач з першого дня повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України був мобілізований до лав Збройних Сил України, проходить військову службу і до цього часу, перебував безпосередньо у зоні ведення бойових дій, отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, має статус учасника бойових дій, а в період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 був позбавлений можливості залишати місце дислокації без окремого розпорядження командування.
Суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 мав об`єктивні обставини, що перешкоджали йому належним чином з`ясувати причини невиплати заробітної плати та звернутися до суду за захистом своїх порушених трудових прав.
Щодо оскарження додаткового рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 3 листопада 2025 року, варто зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 користувався професійною правничою допомогою, яка надавалася адвокатом Мотовильник Ю.В.
Підтвердженням вказаного є копії договору № 1403/15 від 14 березня 2025 року, протоколу погодження видів правничої допомоги та договірної ціни від 14 березня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката становить 10 000 грн., а також акта приймання-передачі наданих послуг від 24 жовтня 2025 року, відповідно до якого вартість послуг адвоката складає 18 000 грн. Окрім того, до матеріалів справи долучено квитанції до прибуткового касового ордера від 14 березня 2025 року, з якого вбачається, що позивач сплатив адвокату Мотивильник Ю.В. 8 000 грн, за надання правничої допомоги.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвокатів як представників підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За приписами пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність стягнення на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 5000 грн. з кожного відповідача, а також по 4278 грн 75 коп понесених витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Відділу освіти Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 3 листопада 2025 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 29 травня 2026 року