КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2083/2026 
Справа № 362/264/26 
Головуючий в суді І інстанції Дорошенко В.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 травня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 665,60 грн.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 27 грудня 2025 року о 22:20 на а/д М-05 «Київ-Одеса» 55 км. керував транспортним засобом ВАЗ 210700-20 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), та у порушення п. 2.5 ПДР України від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння категорично відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу 06 березня 2026 року засобами поштового зв`язку, у якій просив скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення прийнято з грубим порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтовується недоведенням судом першої інстанції складу адміністративного правопорушення та порушенням принципу об`єктивності доказів, передбачених ст. 17, 34, 62 Конституції України та ст. 268, 269 КУпАП.
Наводив зміст ст. 7, 280 КУпАП, зазначав, що суд не звернув уваги, що працівники поліції не здійснили освідування за допомогою ліхтарика чи інших приладів для підтвердження стану наркотичного сп`яніння. Суд першої інстанції визнав факт правопорушення лише на підставі суб`єктивних оцінок зовнішніх ознак, відмови від огляду та відеозаписів, без надання об`єктивного підтвердження стану наркотичного сп`яніння (лабораторних досліджень крові чи сечі). 
Посилався на зазначені в протоколі дані, вказував, що до протоколу долучено запис з камери, повідомлення, висновок, рапорт. Вважав, що долучений до матеріалів справи диск відеофіксації є неналежним. В протоколі про адміністративне правопорушення вказано в графу «До протоколу додаються: відеозапис». Під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи долучено СD диск. Таким чином, на відеозапис, долучений до адміністративної справи, не зрозуміло на який саме носій інформації записано відеозапис, та вказаний в матеріалах справи диск є сумнівним, та таким, що не може бути використано як доказ.
Зазначав, що відео фіксування події повинно проводитися з моменту зупинки транспортного засобу та до кінця розгляду справи поліцейськими, однак поліцейськими не було проведено таких дій, щодо є грубим порушенням процедури розгляду справи. Також вказаний відеозапис повинен бути безперервним, що в даному випадку зроблено не було, і відеозапис є неповним, що є порушенням Закону України «Про національну поліцію» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року № 100. Посилався на порушення п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 зазначено, тобто працівниками поліції безперервна відеофіксація обставин вчинення та виявлення адміністративного правопорушення не проводилась.
Зазначав, що у випадку відсутності даних про технічні характеристики засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото або відеозйомку, результати такої фіксації є недопустимими доказами (висновки Верховного Суду в постанові від 24 січня 2019 року в справі № 428/2769/17, від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17). Ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні на паперовому конверті з оптичним диском, які долучені в якості доказів даній справі, не зазначено, на які носії здійснювався відеозапис події. 
Посилався на правові висновки Верховного Суду у справі № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17), де зазначено, що якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. 
Зазначав, що оптичний диск не може вважатися допустимим доказом по справі, оскільки на відео не зафіксовано факт керування транспортним засобом в момент прибуття працівників поліції.
Протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом про винність особи та за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП, і який є підставою для подальшого провадження у справі, якщо протокол було складено без порушень, у відповідності до чинного законодавства, передбаченого ст. 256 КУпАП.
Рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, згідно постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 524/5741/16-а.
Направлення, яке долучено до матеріалів справи, також є недопустимим доказом, оскільки його не було вручено особі, оскільки проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має скласти протокол про адміністративне правопорушення. В даному випадку не вбачається, що поліцейський вручав особі письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. 
Зазначав, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Також відбувається тимчасове затримання транспортного засобу, яке проводиться поліцейським відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, у разі наявності в нього підставі вважати, що водієм учинено порушення, передбачені ч. 1 - 4 ст. 130 КУпАП.
У протоколі зазначено, що документи не вилучалися.
Всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме, акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Вважав, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази наркотичного сп`яніння, а розширені зіниці, блідість шкіри та поведінка водія не є беззаперечним доказом наркотичного сп`яніння. Ст. 269 КУпАП та практика Верховного Суду передбачають, що ознаки наркотичного сп`яніння повинні бути підтверджені лабораторно (аналіз крові та сечі). Відеозапис та протокол поліції не підтверджують фізіологічного впливу наркотичних речовин на організм водія.
Відмова від проходження огляду не є автоматичною підставою для притягнення до відповідальності. Ст. 34, 62 Конституції України гарантують право особи на захист та неучасть у процедурі без шкоди для її прав. Відмова від огляду не тягне за собою автоматичне доведення винуватості, оскільки потрібен фактичний доказ сп`яніння. 
Суд не встановив порушення ПДР, пов`язане зі станом сп`яніння. Законодавство України (ч. 1 ст. 130 КУпАП) вимагає доказу реального сп`яніння, що впливає на керування транспортним засобом, відсутність таких доказів робить постанову суду першої інстанції безпідставною по суті.
Зазначав про недотримання принципу об`єктивності доказів. Наводив судову практику ЄСПЛ, згідно якої суди зобов`язані оцінювати докази об`єктивно та надавати пріоритет фактичним, а не суб`єктивним спостереженням, і що висновки органів влади повинні базуватися на перевірених, надійних доказах, а не лише на ознаках зовнішності. 
Зазначав також, що не зафіксовано і самої події, яка вказана у протоколі. На відеозаписі зафіксовано лише спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, і сам ОСОБА_1 на відеозаписі казав, що не керував транспортним засобом. Відсутня інформація про роз`яснення особі її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, факт руху транспортного засобу, керування особою транспортним засобом, ознаки, які можуть свідчити про обґрунтованість пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, встановлення осіб свідків та їх наявність.
З відеозапису, долученого до протоколу, вбачається, що поведінка особи не є сумнівною, є адекватною, він спілкується з поліцейськими, логічно висловлює свої міркування. Також не вбачається ознак сп`яніння, які зазначені у протоколі. При цьому нервування водія вочевидь зумовлено лише діями поліцейських, які без об`єктивних на це підстав постійно вказували, що він має ознаки сп`яніння. Тобто, поліцейський повинен вказати, які ознаки сп`яніння наявні у особи, запропонувати за допомогою спеціального технічного засобу пройти освідування, роз`яснити порядок застосування спеціального технічного засобу, роз`яснити права, передбачені ст. 268 КУпАП, однак при цьому ОСОБА_1 не роз`яснили наслідки такої відмови.
Вказував, що за змістом положення ч. 5 ст. 266 КУпАП слідує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові у справі № 732/833/17, у яких зазначено, що сам по собі висновок медичного огляду, про визнання якого протиправним заявлено вимогу, не породжує для позивача будь-яких прав чи обов`язків і не може бути самостійним предметом судового розгляду, що не свідчить про позбавлення особи правил на його спростування у судовому порядку під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Крім цього, відео фіксування події повинно проводитися з моменту зупинки транспортного засобу та до кінця розгляду справи поліцейськими, однак поліцейськими не було проведено таких дій, що є грубим порушенням процедури розгляду справи.
Стверджував, що адміністративний матеріал складено безпідставно, оскільки поліцейський склав протокол за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, однак із матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-яке порушення ПДР, за які його слід було зупинити.
Вказував, що суд не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, які позбавляють статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також суд не має повноважень самостійно формулювати обвинувачення особи у вчинені правопорушення, що має бути належно сформульованим поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення.
Посилався на п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, якими передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. 
Звертав увагу, що протокол складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення працівниками патрульної поліції служби МВС матеріалів про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС від 10 липня 2015 року № 842, зокрема у протоколі не вказано адресу місця складання, тобто не конкретизоване місце вчинення адміністративного правопорушення (номер будинку).

Захисник Ничик А.В., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення захисника Ничик А.В., дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 552542, в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,
- оптичним диском із відеозаписами від 27 грудня 2025 року, на якому зафіксовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 130 КУпАП, які були переглянуті і досліджені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Доводи апеляційної скарги, що протокол складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення працівниками патрульної поліції служби МВС матеріалів про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС від 10 липня 2015 року № 842, зокрема у протоколі не вказано адресу місця складання, тобто не конкретизоване місце вчинення адміністративного правопорушення (номер будинку), відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 552542 зазначено точне місце вчинення адміністративного правопорушення та місце складання протоколу - траса а/д М05 Київ-Одеса, 55 км.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 , у якого працівниками поліції виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, і зазначене підтверджується переглянутим відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи.

Як встановлено судом першої інстанції з дослідженого відеозапису, працівники поліції повідомляють водія ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки наркотичного сп`яніння та пропонують йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі та роз`яснюють процедуру проходження огляду. На таку пропозицію працівників поліції водій ОСОБА_1 декілька разів (о 22:24 та 22:31) категорично відмовляється. Надалі зафіксовано оформлення адміністративного протоколу та додатків до нього з подальшим ознайомленням з ними водія ОСОБА_1 , від підписання яких він відмовляється.

Отже, суд першої інстанції вірно визнав встановленим, що сукупність наданих доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі, що підтверджує порушення ним п. 2.5 ПДР.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Докази, наявні в матеріалах справи, узгоджуються між собою, у суду першої інстанції не було підстав вважати їх неналежними або недопустимими.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, дійсно відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Не можна погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги про те, що із матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-яке порушення ПДР, за які його слід було зупинити, з огляду на те, що проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції є встановленим п. 2.5 ПДР обов`язком водія безвідносно до підстав його зупинки працівниками поліції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що поліцейський повинен вказати, які ознаки сп`яніння наявні у особи, апеляційний суд звертає увагу, що жодною нормою зі ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Порядку направлення транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, не передбачено оголошення працівником поліції водієві конкретних виявлених у нього ознак наркотичного сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції не здійснили освідування за допомогою ліхтарика чи інших приладів для підтвердження стану наркотичного сп`яніння, щоб виявити ознаки, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що конкретної процедури виявлення ознак сп`яніння Інструкцією № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, або будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено. 
Крім того, в дійсності на відеозаписі поліцейський о 22:22 світить ліхтариком у очі ОСОБА_1 та повідомляє, що у нього дуже широкі зіниці.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейський при огляді повинен запропонувати водієві пройти освідування за допомогою спеціального технічного засобу та роз`яснити порядок застосування спеціального технічного засобу, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що згідно розділу ІІ Інструкції № 1452/735 огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу передбачено у випадку виявлення поліцейським ознак лише алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, стан якого перевіряється лише у закладі охорони здоров`я.

Аргументи ОСОБА_1 , у яких ним заперечуються виявлені поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема про те, що розширені зіниці, блідість шкіри та поведінка водія не є беззаперечним доказом наркотичного сп`яніння; що поведінка особи не є сумнівною, є адекватною, він спілкується з поліцейськими, логічно висловлює свої міркування, також не вбачається ознак сп`яніння, які зазначені у протоколі, висновків суду першої інстанції про наявність вини в скоєнні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. КУпАП, не спростовують. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відмова від огляду не тягне за собою автоматичне доведення винуватості, оскільки потрібен фактичний доказ сп`яніння та що законодавство України (ч. 1 ст. 130 КУпАП) вимагає доказу реального сп`яніння, яке впливає на керування транспортним засобом, а відсутність таких доказів робить постанову суду першої інстанції безпідставною по суті, відхиляються апеляційним судом як неспроможні, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння при наявності ознак такого сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що на відео не зафіксовано факт керування транспортним засобом в момент прибуття працівників поліції, відхиляються апеляційним судом як неспроможні, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що поліцейські підходять до зупиненого ними транспортного засобу з увімкненим двигуном, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , здійснюють перевірку його документів, і за весь час відеозапису ОСОБА_1 не заперечує виконання ним функцій водія, а доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі ОСОБА_1 нібито повідомляв, що не керував транспортним засобом, не підтверджені змістом зазначеного відеозапису та відхиляються апеляційним судом. 
Доводи апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано в графі «До протоколу додаються: відеозапис», під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи долучено СD диск, таким чином, не зрозуміло, на який саме носій інформації записано відеозапис, вказаний в матеріалах справи диск є сумнівним, та таким, що не може бути використано як доказ, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення в дійсності зазначено у п. 10 «Технічний засіб відеозапису - бодікамера Моторола 477048, бодікамера Моторола 476103, що не суперечить змісту відеозапису, наявному на оптичному диску, долученому до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, спростовуються наявними в матеріалах справи також доводи апеляційної скарги, що у випадку відсутності даних про технічні характеристики засобу фіксації, за допомогою якого здійснено фото або відеозйомку, результати такої фіксації є недопустимими доказами (висновки Верховного Суду в постанові від 24 січня 2019 року в справі № 428/2769/17, від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17), і що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, на які носії здійснювався відеозапис події.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відеозаписи з бодікамер працівників поліції не є безперервними, апеляційний суд враховує таке.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
Всупереч доводів апеляційної скарги, відеозапис підтверджує, що камери працювали безперервно, з моменту зупинки транспортного засобу та до кінця розгляду справи поліцейськими. Крім того, події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 552542 від 27 грудня 2025 року, складеному відносно ОСОБА_1 , а саме відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проведення в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, зафіксовані на відеозаписі.
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду у справі № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17) про те, що якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції ОСОБА_1 належним чином роз`яснені не були, апеляційний суд звертає увагу, що положеннями п. 2.5 ПДР, ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735 обов`язку працівника поліції роз`яснювати наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння особі, якій висунуто таку пропозицію, не передбачено.
При цьому, згідно п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
ОСОБА_1 як особа, яка пройшла відповідне навчання водінню та отримала посвідчення водія, повинен був знати та неухильно виконувати Правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5 щодо обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що поліцейським не було вручено ОСОБА_1 письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, а тому таке направлення, наявне в матеріалах справи, є недопустимим доказом, апеляційний суд зауважує, що положеннями Інструкції № 1452/735 та ст. 266 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, складання направлення на медичний огляд та долучення його до матеріалів справи про адміністративне правопорушення у випадку відмови водія від проходження такого огляду взагалі не передбачається, а тому наявність цього документу у матеріалах справи не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у форми відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Посилання скаржника на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, а сам транспортний засіб не затримано, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, і відсутність таких відомостей в матеріалах справи жодним чином не впливає на законність прийнятого судом рішення.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутня інформація про роз`яснення особі її прав, передбачених ст. 268 КУпАП, спростовуються відеозаписом (роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відбувається о 22:31).
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутня інформація про встановлення осіб свідків та їх наявність, з огляду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 552542 від 27 грудня 2025 року безпосередньо зазначено, що свідки не залучалися.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові у справі № 732/833/17, у яких зазначено, що сам по собі висновок медичного огляду, про визнання якого протиправним заявлено вимогу, не породжує для позивача будь-яких прав чи обов`язків і не може бути самостійним предметом судового розгляду, що не свідчить про позбавлення особи правил на його спростування у судовому порядку під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відхиляються апеляційним судом як нерелевантні, оскільки у даній справі медичний огляд ОСОБА_1 не проводився в зв`язку з його відмовою, і будь-якого висновку медичного огляду не складалося.

Доводи апеляційної скарги, що суд не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, які позбавляють статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також суд не має повноважень самостійно формувати обвинувачення особи у вчинені правопорушення, що має бути належно сформульованим поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки у справі, що переглядається, таких порушень судом першої інстанції не допущено.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.