Постанова
Іменем України

27 травня 2026 року
м. Київ
справа № 693/1365/24
провадження № 61-1558св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Мартєва С. Ю., 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Фаловської І. М.
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» про визнання договорів дарування недійсними
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, ухвалену колегією суддів у складі Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.,
за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» та ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року, постановлене суддею Коцюбинською Ю. Д., та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, ухвалену колегією суддів у складі Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, постановлену колегією суддів у складі Карпенко О. В., Новікова О. М., Фетісової Т. Л.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» (далі - ТОВ «СК ЕККОН»), у якому просив:
- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі № 1094;
- визнати недійсним акт приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН» від 22 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 2375;
- припинити право власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 та поновити право власності на цей об`єкт за ОСОБА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 874;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 876;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 878;
- припинити право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, кадастрові номери 7120910100:02:001:0414 і 7120910100:02:001:0415, за адресою: АДРЕСА_2 та поновити право власності на це майно за ОСОБА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 997;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 999;
- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 1001;
- припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, кадастрові номери 7120910100:02:002:0156 і 7120910100:02:002:0157, за адресою: АДРЕСА_3 та поновити право власності на це майно за ОСОБА_2 .
2. Позов мотивував тим, що 02 вересня 2014 року він уклав із ОСОБА_2 договір позики, за умовами якого надав останньому 330 000,00 грн у безвідсоткову позику.
3. Зазначив, що ОСОБА_2 не повернув позичені кошти, тому в квітні 2016 року він пред`явив до нього позов про стягнення боргу.
4. Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 01 червня 2016 року цей позов задовольнив частково. Стягнув зі ОСОБА_2 на його користь 361 896,00 грн основного боргу, 63 590,00 грн пені, 18 439,00 грн заподіяних збитків, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 5 439,21 грн витрат зі сплати судового збору та 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього - 451 350,21 грн.
Судове рішення примусово виконував відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надалі приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області.
5. Зауважив, що після того як приватний виконавець Плесюк О. С. відкрив виконавче провадження, він (позивач) дізнався, що за шість днів до пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики (08 квітня 2016 року), у день відкриття провадження у справі (15 квітня 2016 року) та через 3 дні після першого судового засідання у справі (28 квітня 2016 року) ОСОБА_2 , усвідомлюючи наявність невиконаних боргових зобов`язань, подарував все належне йому нерухоме майно рідним дочкам. Частину майна внесли до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН».
6. Вважав, що ці договори дарування та акт приймання-передавання нерухомого майна до статутного капіталу слід визнати недійсними, як такі, що вчинені з наміром завдати шкоди іншій особі.
Позиція відповідачів
7. У листопаді 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що не визнають позовних вимог, оскільки правочини дарування вчинені у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька, а не з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань.
8. У березні 2025 року надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому він просив відмовити у позові, пославшись на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не довів порушення його прав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
9. Суди встановили, що ухвалою від 15 квітня 2016 року Жашківський районний суд Черкаської області відкрив провадження у справі № 693/379/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та призначив справу до розгляду на 10 год 00 хв.
10. Рішенням від 01 червня 2016 року Жашківський районний суд Черкаської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361 896,00 грн основного боргу, 63 590,00 грн пені, 18 439,00 грн заподіяних збитків, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 5439,21 грн витрат зі сплати судового збору та 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього - 451350,21 грн
11. 11 липня 2016 року Жашківський районний суд Черкаської області видав виконавчий лист у цій справі.
12. Постановою від 14 лютого 2024 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішення управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Сиротюк Д. В. повернув виконавчий лист 
№ 693/379/16-ц стягувачу.
13. Постановою від 13 серпня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О. С. відкрив виконавче провадження № 75799689 на підставі виконавчого листа № 693/379/16-ц.
14. З листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області від 04 жовтня 2024 року № 1843 вбачається, що він вжитими заходами не виявив у боржника рухомого чи нерухомого майна.
Водночас установлено, що боржник відчужив на користь дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такі об`єкти нерухомості: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 15 квітня 2016 року № 997, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; нежитлову будівлю (гараж), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 28 квітня 2016 року № 1094, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; земельну ділянку з кадастровим номером 7120910100:02:002:0156, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 15 квітня 2016 року № 999, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; земельну ділянку з кадастровим номером 7120910100:02:002:0157, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 15 квітня 2016 року № 100, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.
15. За договором дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 подарував, а дочка ОСОБА_4 прийняла в дар нежитлову будівлю, гараж під літерою «В», загальною площею 743,6 кв. м, розташовану в АДРЕСА_1 , розміщену на земельній ділянці Литвинівської сільської ради площею 0,093 га, наданій для обслуговування потреб територіальної громади [розміщення та обслуговування нежитлової будівлі (гаража)], кадастровий номер земельної ділянки 7120984000:001:0083.
16. Згідно з договором дарування будинку від 15 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 передав безоплатно, а дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли у власність у рівних частинах житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_3 , розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 7120910100:02:002:016, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та належить дарувальнику на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД, № 962128, виданого 18 лютого 2008 року Жашківською міською радою, відділом земельних ресурсів у Жашківському районі. 
На цій земельній ділянці розташований житловий будинок з прибудовою під літерою «А», цегла, загальна площа якого становить 98,21 кв. м, житлова площа - 60,6 кв. м, підвал під «а».
17. За договором дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язався передати, а дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в дар у рівних частинах земельну ділянку площею 0,2093 га, кадастровий номер 7120910100:02:002:0157, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , склад угідь: рілля - 0,2093 га.
18. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язався передати, а дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в дар у рівних частинах земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7120910100:02:002:0156, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , склад угідь: прибудинкова територія - 0,1000 га.
19. За договором дарування будинку від 08 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 передав безоплатно, а дочка ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 7120910100:02:001:0414, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та належить дарувальнику на підставі державного акта на права власності на земельну ділянку серії ЯЕ, № 614390, виданого 03 серпня 2007 року Жашківською міською радою, Жашківським районним відділом земельних ресурсів. 
На цій земельній ділянці розташований житловий будинок під літерою «А», глина обл. цеглою і плиткою, загальна площа якого становить 139,4 кв. м, житлова - 62,7 кв. м, веранда під літерою «а», підвал під літерою «В», сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д», літня кухня під літерою «Г», огорожа під № 1, 2, 3; криниця під літерою «К», вимощення під № 1.
20. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язався передати, а дочка ОСОБА_3 прийняла в дар земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7120910100:02:001:0414, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , склад угідь: прибудинкова територія - 0,1000 га.
21. За договором дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язався передати, а дочка ОСОБА_3 прийняла в дар земельну ділянку загальною площею 0,0127 га, кадастровий номер 7120910100:02:001:041, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , склад угідь: рілля - 0,0127 га.
22. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_4 15 квітня 2016 року зареєстровано: 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120910100:02:002:0156, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120910100:02:002:0157, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
23. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_3 15 квітня 2016 року зареєстровано: 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120910100:02:002:0156, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7120910100:02:002:0157, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; 08 квітня 2016 року зареєстровано: житловий будинок на АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером 7120910100:02:001:0415, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером 7120910100:02:001:0414, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
24. Згідно з актом приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН» від 22 грудня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., засновник ТОВ «СК ЕККОН» ОСОБА_4 за рішенням від 12 липня 2024 року № 1 «Про створення ТОВ «СК ЕККОН» передала, а директор товариства ОСОБА_5 прийняв нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під індексним номером 58577021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 916142271209. Будівля розташована на земельній ділянці комунальної форми власності, кадастровий номер 7120984000:02:001:0083.
Зміст рішення місцевого суду 
25. Рішенням від 25 червня 2025 року Жашківський районний суд Черкаської області позов задовольнив частково.
Визнав недійсним договір дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладений між   ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстріза № 1094, та визнав недійсним акт приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН» від 22 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 2375, та припинив право власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 916142271209, номер запису про право власності 55979767.
Визнав недійсним договір дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 874, реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900660871209, номер запису про право власності 14139698, визнав недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900599571209, номер запису про право власності 141338690, та визнав недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900631871209, номер запису про право власності 14139216, та припинив право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:001:0414 та 7120910100:02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнав недійсним договір дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 997, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906351971209, номери записів про право власності 14239341 та 14239367, і визнав недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 999, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9063212271209, номери записів про право власності 14238460 та 14238440, і визнав недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі за № 1001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906261071209, номери записів про право власності 1423793 та 14237567, та припинив право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:002:0156 та 7120910100:02:002:017 за адресою: АДРЕСА_3 .
У решті позову відмовив.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
26. Місцевий суд виходив з того, що боржник вчинив правочин у період наявності у нього заборгованості перед кредитором, внаслідок чого став неплатоспроможним, тому суд піддав сумніву добросовісність боржника та дійшов висновку про фраудаторність цього правочину (як вчиненого боржником на шкоду кредитору).
Установив, що позивач, відчужуючи належні йому на праві власності житлові будинки та земельні ділянки, був обізнаний про наявність у нього невиконаних зобов`язань на користь ОСОБА_1 , передбачав можливе стягнення з нього заборгованості на користь позивача за рішенням суду, та виснував, що боржник усвідомлював негативні наслідки для себе та мав намір всупереч інтересам ОСОБА_1 уникнути цих наслідків.
Наголосив, що такі дії ОСОБА_2 не можна визнати добросовісними у розумінні пункту 6 частини першої та частини третьої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Зауважив, що оспорені договори дарування укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, зі спрямованістю дій сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до родичів, а тому зазначені договори дарування підлягають визнанню недійсними.
Тож суд виснував, що належним способом захисту права позивача у цій справі є відновлення становища, яке існувало до порушення. 
Відтак, зазначив про необхідність припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; права власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 ; права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .
Водночас суд дійшов переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про повернення права власності ОСОБА_2 на зазначене вище майно, оскільки у разі визнання договорів дарування недійсними право власності поновлюється автоматично за попереднім власником.
Зміст постанови апеляційного суду
27. Постановою від 07 січня 2026 року Черкаський апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнив частково.
Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року скасував у частині: визнання недійсними договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 08 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 15 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 ; припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:001:0414 і 7120910100:02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:002:0156 і 7120910100:02:002:017 за адресою: АДРЕСА_3 ; та розподілу судових витрат.
Відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:
- визнання недійсним договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 874, реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900660871209, номер запису про право власності 14139698;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900599571209, номер запису про право власності 14138690;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900631871209, номер запису про право власності 14139216;
- припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:001:0414 і 7120910100:02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнання недійсним договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 997, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906351971209, номер запису про право власності 14239367, стосовно ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 999, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9063212271209, номер запису про право власності 14238460, стосовно ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906261071209, номер запису про право власності 14237593, стосовно ОСОБА_3 ;
- припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:002:0156 і 7120910100:02:002:0157 за адресою: АДРЕСА_3 , стосовно ОСОБА_3 .
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Решту рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року залишив без змін.
28. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про недійсність оспорених правочинів, учинених на шкоду позивачу з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника, та припинення права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ТОВ «СК ЕККОН» на майно, отримане за відповідними договорами дарування.
Зауважив, що посилання ОСОБА_2 на те, що наразі судове рішення про стягнення заборгованості виконане, не має правого значення, оскільки на час розгляду цієї справи місцевим судом зазначене судове рішення не було виконане. 
Водночас суд установив, що у заяві від 23 жовтня 2025 року, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просили застосувати наслідки спливу позовної давності.
У заяві послалися на наявний у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 лист начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Селецького С. М. від 31 серпня 2016 року № 3526, яким той повідомив ОСОБА_1 , що зазначене ним у заяві від 29 серпня 2016 року про надання інформації щодо причин ненакладення арешту нерухоме майно ОСОБА_2 вже не належить, а належить іншим особам. Тож відповідачі твердили, що ОСОБА_2 стало відомо про порушення його прав та законних інтересів ще 31 серпня 2016 року.
Щодо можливості прийняття цих заяв апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, відкритому 14 липня 2016 року та мав цікавитися ходом виконавчого провадження та знайомитися з наявними у ньому документами, що спростовує його доводи про неможливість отримання відповідних доказів раніше. 
Також він і його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в місцевому суді, брали участь у судових засіданнях. Натомість ОСОБА_3 не була учасником виконавчого провадження № НОМЕР_5 та відповідно не мала доступу до його матеріалів, тому є підстави для прийняття поданих нею доказів і заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
Апеляційний суд виснував, що із заяви ОСОБА_1 від 29 серпня 2016 року, адресованої начальнику відділу державної виконавчої служби Жашківського районного управління юстиції та листа начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Селецького С. М. від 31 серпня 2016 року № 3526 відомо, що позивачу ОСОБА_1 із серпня 2016 року відомо про порушення його прав як стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, а отже, він пропустив позовну давність для звернення з цим позовом, про що ОСОБА_3 зробила відповідну заяву.
Зміст ухвали апеляційного суду
29. Ухвалою від 16 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюТОВ «СК ЕККОН» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року.
30. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд керувався тим, що у справі є повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «СК ЕККОН», які останнє отримало 02 грудня та 05 грудня 2025 року, що свідчить про обізнаність товариства про постановлення Жашківським районним судом Черкаської області рішення від 25 червня 2025 року та його перегляд судом апеляційної інстанції за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Зазначив, що останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду є 01 січня 2026 року, однак ТОВ «СК ЕККОН» подало апеляційну скаргу лише 20 січня 2026 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, поважних підстав для його поновлення не навело.

Короткий зміст вимог касаційних скарг
31. 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та залишити в цій частині у силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року.
32. Підставами касаційного оскарження зазначив пункти 1, 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме:
- застосування апеляційним судом норм статей 261, 267 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, сформованих у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 309/108/17, від 09 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19;
- немає висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 261 ЦК України у подібних правовідносинах щодо моменту початку перебігу позовної давності та залежності виникнення у кредитора права заявляти про фраудаторність тих чи інших угод від наявності у боржника іншого майна, на яке можна звернути стягнення.
33. 10 лютого 2026 року ТОВ «СК ЕККОН» подало до Верховного Суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду про задоволених позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові про: 
- визнання недійсним договору дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1094;
- визнання недійсним акта приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН» від 22 липня 2024 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 2375;
- припинення права власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 916142271209, номер запису про право власності 55979767.
34. Підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами норм статей 16, 216 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, сформованих у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21, від 22 травня 2024 року у справі № 924/408/21, від 29 травня 2025 року у справі № 922/3727/19.
35. 10 лютого 2026 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові про:
- визнання недійсним договору дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1094;
- визнання недійсним акта приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН» від 22 липня 2024 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 2375;
- припинення права власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 916142271209, номер запису про право власності 55979767.
36. Підставою касаційного оскарження зазначив пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами норм статей 16, 216 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, сформованих у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 910/7606/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 липня 2018 року у справі № 910/8955/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 06 серпня 2019 року у справі № 910/1922/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 08 липня 2020 року у справі № 757/57019/17-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 24 червня 2021 року у справі № 331/4782/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19, від 15 травня 2024 року у справі № 183/6467/20.
37. 03 березня 2026 року ТОВ «СК ЕККОН» подало до Верховного Суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
38. Підставою касаційного оскарження зазначило абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України, а саме порушення судом норм процесуального права.
Відомості про рух справи в суді касаційної інстанції та межі розгляду справи судом
39. Ухвалою від 02 березня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року, ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
В ухвалі зазначив, що наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а в касаційних скаргах ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 - підставу, передбачену пунктом 1частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у справі.
40. 11 березня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
41. Ухвалою від 17 березня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ТОВ «СК ЕККОН» на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року.
Зазначив, що як на підставу касаційного оскарження товариство послалося на порушення судом норм процесуального права.
42. За протоколами повторного автоматизованого розподілу від 25 березня 2026 року, здійсненого у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Ступак О. В., справу передали колегії суддів у складі Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.
43. Ухвалою від 19 травня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .
44. Пославшись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування статей 261, 267 ЦК України, позивач наголосив, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.
Зауважив, що право на позов про визнання угод фраудаторними у нього виникло після встановлення повної неплатоспроможності боржника. Окрім нерухомого майна, яке відчужив боржник, у його власності перебувало рухоме майно (трактор, причіп, спеціальна техніка), яке у 2017, 2018 та 2023 році виконавець оголосив у розшук. Крім цього, у боржника були кошти на рахунках і в процесі примусового виконання виконавчого листа вдалося стягнути близько 108 000,00 грн.
Переконаний, що право на позов у нього виникло після того, як в ході примусового виконання рішення місцевого суду про стягнення заборгованості виконавець достеменно встановив шляхом аналізу інформації в державних реєстрах та повідомив його листом від 04 жовтня 2024 року № 1843, що у боржника не виявлено рухомого та нерухомого майна. Водночас установлено, що боржник відчужив своє нерухоме майно на користь дочок.
Зазначив, що він не є стороною оспорених правочинів, тому не знав і не міг знати про їх існування з часу їх укладення, а документ, на який апеляційний суд послався як на доказ його (позивача) поінформованості про порушення своїх прав та законних інтересів, не містить інформації про відчуження боржником свого майна, адже у тому листі є зазначення про те, що майно не належить боржнику, а не вже не належить, тобто належало йому раніше на праві власності. Інформація ж про те, що боржник володів цим майном, проте відчужив його, вперше зафіксована у листі приватного виконавця від 04 жовтня 2024 року.
Також позивач мовить про грубе, всупереч висновкам Верховного Суду, порушення апеляційним судом порядку прийняття заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
Звернув увагу на те, що відповідачка ОСОБА_3 отримувала судові повістки та була обізнана про розгляд справи в місцевому суді. Водночас можливість апеляційного суду прийняти до розгляду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, про що сторони не заявляли в місцевому суді, пов`язана саме з неналежним повідомлення відповідача судом про розгляд справи чи з іншими поважними причинами, які об`єктивно позбавили особу зробити таку заяву в місцевому суді, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін. Однак у цій справі таких обставин не встановлено, а, навпаки, ОСОБА_3 мала можливість реалізувати свої процесуальні права в судовому процесі, як і отримати необхідні документи виконавчого провадження, стороною якого був її батько ОСОБА_2 - співвідповідач у цій справі. 
Щодо касаційних скарг ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 на рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду
45. У своїх касаційних скаргах ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 закцентували увагу на обов`язку суду надати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх буквально.
Зауважили, що вибір між речово-правовими та зобов`язальними способами захисту права залежить від змісту порушення, правового статусу сторін та конкретних обставин справи.
Наголосили, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є недійсним. Натомість, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору - застосовується витребування майна шляхом віндикації.
Зазначили, що ОСОБА_2 і ТОВ «СК ЕККОН» не пов`язані договірними відносинами. Товариство набуло нерухоме майно на підставі правочину, укладеного з іншою особою - ОСОБА_4 .
Тож скаржники виснували, що належним способом захисту права позивача як кредитора ОСОБА_2 є віндикація спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_2 , тобто повернення боржника у стан, який існував до порушення. Натомість позивач просив поновити право власності ОСОБА_2 набуте ТОВ «СК ЕККОН» від ОСОБА_4 на підставі акта приймання-передавання майна до статутного фонду цього товариства.
Зауважили, що визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин недобросовісності саме цього набувача. ТОВ «СК ЕККОН» не було стороною фраудаторного договору дарування, тому для такого витребування необхідним є встановлення недобросовісності товариства як останнього набувача спірного майна. Однак, це не було предметом розгляду судів попередніх інстанцій.
Резюмуючи наведене вище, скаржники зазначили, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні його позову.
Щодо касаційної скарги ТОВ «СК ЕККОН» на ухвалу апеляційного суду
46. У касаційній скарзі ТОВ «СК ЕККОН» зазначило про помилковість висновку апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою, оскільки товариство пропустило строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду з поважних причин, яким апеляційний суд не дав належної оцінки.
Насамперед наполягає, що воно не отримувало копії рішення місцевого суду та повідомлень від апеляційного суду про здійснення його (рішення) апеляційного перегляду за апеляційними скаргами інших учасників справи. 
Зазначило, що ті рекомендовані повідомлення від 02 та 05 грудня 2025 року, на які послався апеляційний суд, не підтверджують факту отримання рішення місцевого суду товариством, позаяк не містять підпису його директора, який є єдиною особою, уповноваженою представляти інтереси товариства, зокрема й отримувати судові повідомлення.
Крім цього, наголосило, директор товариства Горозія О. М. з 01 до 08 грудня 2025 року перебував у відрядженні у місті Чернівці, що свідчить про неможливість отримання ним будь-якої кореспонденції за місцезнаходженням товариства.
Також зауважило, що директор товариства Горозія О. М. призначений на посаду у зв`язку з мобілізацією попереднього директора ОСОБА_5 лише 26 серпня 2025 року, тобто вже після постановлення рішення місцевим судом. Попередній директор не повідомив про існування цієї справи нового директора Горозію О. М. , який, до того ж, мав проблеми зі здоров`ям і у жовтні 2025 року був госпіталізований до медичного закладу. 
Підсумувало, що апеляційний суд не врахував зазначених обставин, тому помилково відмовив товариству у відкритті апеляційного провадження у справі за його скаргою.
Позиція інших учасників справи щодо доводів касаційних скарг
47. У відзиві, поданому 13 березня 2026 року, ОСОБА_2. просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року.
Зауважив, що позивач сам зазначив, що обставини укладення оспорених договорів стали йому відомі лише після відкриття приватним виконавцем Плесюком О. С. виконавчого провадження № 75799689 щодо примусового виконання виконавчого листа Жашківського районного суду Черкаської області № 693/379/16-ц. Водночас цей виконавчий лист також перебував на примусовому виконанні державного виконавця у межах виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке було відкрите ще 14 липня 2016 року за заявою позивача, до якої останній додав, зокрема, інформаційну довідку з реєстру прав на нерухоме майно щодо зареєстрованих за ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна. Тобто вже на той момент позивач знав про наявність нерухомого майна та вочевидь розраховував звернути стягнення на таке майно у разі відсутності у боржника коштів для виконання зобов`язання.
Наполіг на правильності висновку апеляційного суду про відрахування позовної давності з 31 серпня 2016 року - дати надання відповіді державного виконавця на лист позивача про надання інформації про причини ненакладення арешту на нерухоме майно боржника. Саме в цій відповіді виконавець повідомив позивача, що зазначене ним у заяві про відкриття виконавчого провадження нерухоме майно (правочини щодо відчуження якого позивач оспорює у цій справі) боржнику вже не належить, а перебуває у власності інших осіб.
Зазначив про помилковість доводів позивача про неможливість заявлення про застосування наслідків спливу позовної давності в апеляційному суді та заперечив щодо неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду з цього питання, оскільки апеляційний суд правильно виходив з того, що ОСОБА_3 не мала доступу до матеріалів виконавчого провадження, тому не могла заявити про пропуск позовної давності при розгляді справи місцевим судом, тобто мала поважні причини, які об`єктивно позбавляли її можливості зробити відповідну заяву у місцевому суді.
48. Решта учасників справи, належним чином повідомлені про касаційний перегляд справи, не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі розгляду справи касаційним судом
49. У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України (частина перша статті 402 цього Кодексу).
50. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
51. Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
52. Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судами попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Оцінка аргументів, наведених у касаційних скаргах на рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду
53. Верховний Суд зауважує, що предметом касаційного оскарження є судові рішення, в яких суди встановили обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсними фраудаторних правочинів та повернення правовідносин у попередній стан, що існував до порушення. Однак апеляційний суд частково скасував рішення місцевого суду про задоволення позову та застосував наслідки спливу позовної давності за заявою відповідачки ОСОБА_3 .
54. У своїй касаційній скарзі на постанову апеляційного суду позивач ОСОБА_1 заперечив як проти обставин, на основі яких апеляційний суд виснував про пропуск позовної давності, так і власне проти права суду на стадії апеляційного перегляду розглянути відповідну заяву відповідачки, яка не заявляла про пропуск позовної давності під час розгляду справи місцевим судом.
55. Водночас відповідачі ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 оскаржили рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині вирішення вимог, які залишилися задоволеними після апеляційного перегляду справи, а саме щодо подарованого ОСОБА_4 нерухомого майна (гаража), яке надалі передане до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН».
У своїх касаційних скаргах вони наголосили на обранні позивачем неналежного способу захисту своїх прав та законних інтересів щодо зазначеного нерухомого майна, яке перебуває у власності товариства, яке не було стороною оспореного правочину та є добросовісним набувачем майна. Тому наполягали на необхідності відмови у вимогах позивача щодо згаданого майна саме з цих підстав.
56. З огляду на зазначене Верховний Суд вважає за неодмінне насамперед розглянути доводи відповідачів щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав і законних інтересів, позаяк ця обставина є самостійною підставою для відмови у позові, без необхідності застосування наслідків спливу позовної давності.
Щодо доводів про обрання позивачем неналежного способу захисту
57. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
58. Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
59. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та диспозитивність (стаття 3 ЦПК України).
60. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
61. У частинах першій та другій статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
62. Визначати зміст статті 5 ЦПК України потрібно з огляду на те, що передусім способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами.
63. Таке розуміння положень цивільного права випливає з його системного аналізу, структуру якого визначають окремі інститути права, які складають певні норми права, що регулюють однорідні правові відносини.
64. Отже, у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Це право належить до прав, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
65. Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи.
66. Як спосіб захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.
67. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 ЦК України. Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
68. Тобто у частині другій стаття 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. 
69. Водночас законодавець передбачив, що такий перелік не є вичерпним, та надав право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором, законом чи судом у визначених законом випадках. Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Основним є те, що застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
70. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.
71. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зробила правовий висновок у розділі «Загальні положення щодо визнання правочину недійсним і способів захисту» (пункти 42-56), зазначивши, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює прав позивача, то суд може застосувати інший ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
72. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24 наголосила, що за захистом своїх невизнаних, оспорених або порушених прав має насамперед звертатися особа, чиї права не визнаються, оспорюються або порушуються. У цьому випадку такою особою, безумовно, є кредитор - стягувач у виконавчому провадженні.
73. У разі звернення з таким (ресцисорним) позовом третьої особи (не сторони договору) з метою захисту прав та інтересів кредитора вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є належним та ефективним способом захисту, оскільки кредитор зазвичай зацікавлений у поверненні йому грошових коштів, а не майна, яке в подальшому слід буде відчужувати для отримання цих коштів(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24).
74. Водночас відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
75. Відповідно до частин першої, четвертої статті 388 («Право власника на витребування майна від добросовісного набувача») ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
76. Віндикаційний позов є речовим позовом, який належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі.
77. Тож віндикація є речово-правовим способом захисту саме власника майна.
78. За змістом статей 387, 388 ЦК України позов про витребування майна пред`являється власником до володільця спірного майна.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц).
79. Отже, у цій справі з позовом звернулася особа, яка не є власником (чи належним володільцем) майна, відчуженого за оспорюваними правочинами, з метою захисту своїх прав кредитора на погашення заборгованості боржником, який оспорюваними правочинами намагався уникнути майнової відповідальності.
80. Тому не є слушними доводи відповідачів про те, що належним способом захисту позивача щодо майна, відчуженого за фраудаторним договором дарування та переданого у статутний фонд товариства, є віндикація.
81. Дійсно, між боржником ОСОБА_2 і ТОВ «СК ЕККОН» немає безпосередніх договірних відносин, однак позов ОСОБА_1 не спрямований на захист права власника цього майна. Позивач, реагуючи на недобросовісні дії боржника, добивався захисту свого права як кредитора, чого й зрештою досягнув, оскільки після ухвалення місцевим судом рішення боржник сплатив заборгованість, що безспірно проілюструвало ефективність обраного позивачем способу захисту.
82. Право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним». Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права [рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), заява № 23805/94].
83. У спірних правовідносинах позивач не міг заявити віндикаційний позов у своїх інтересах, також не міг звернутися з таким позовом в інтересах боржника, який є законним власником нерухомого майна, що є предметом оспореного договору дарування.
84. Зазначене повною мірою узгоджується з висновками, які зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24, за обставинами якої виконавець пред`явив позов про визнання правочинів недійсними в інтересах боржника.
Щодо цієї обставини Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за захистом своїх невизнаних, оспорених або порушених прав має насамперед звертатися особа, чиї права не визнаються, оспорюються або порушуються. У цьому випадку такою особою, безумовно, є кредитор - стягувач у виконавчому провадженні.
У цій справі позов виконавець пред`явив в інтересах боржника, незважаючи на те, що підставою позову визначено порушення цим же боржником засад добросовісності та фактично вчинення ним протиправних дій, спрямованих на приховання майна в процедурі виконавчого провадження.
Тобто склалася процесуальна ситуація, за якої особою, в інтересах якої діє виконавець, зазначено боржника, інтереси якого є протилежними намірам виконавця, який звертається із таким позовом, оскільки інтереси боржника навіть наближено не полягають у визнанні укладених ним правочинів недійсними.
Конфлікт конкуруючих інтересів тієї особи, яка пред`явила позов, та особи, в чиїх інтересах позов заявлено, унеможливлює виконання судом завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
85. Правові висновки Верховного Суду, на які послалися відповідачі у своїх касаційних скаргах, щодо змісту та призначення віндикації, зроблені у справах, де позивачами були власники / належні володільці спірного майна, що є нерелевантним спірним правовідносинам цієї справи.
86. Що стосується посилання відповідачів у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22 травня 2024 року № 924/408/21 (924/287/23), за висновками якої визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача, то варто додатково наголосити, що позивачем у зазначеній справі був ліквідатор боржника і поряд з оспоренням договорів, укладених боржником, він просив витребувати спірне майно у кінцевого набувача - не сторони цих договорів.
Місцевий господарський суд відмовив у позові, бо вважав, що немає підстав для визнання виконаних договорів фраудаторними. Водночас апеляційний суд залишив рішення місцевого суду про відмову в позові без змін, зазначивши, що ефективним способом захисту права власності боржника, порушеного внаслідок вчинення фраудаторного правочину, є пред`явлення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння.
У цій справі перед Верховним Судом постало питання можливості та доцільності заявлення вимоги про визнання правочинів недійсними разом з віндикацією цього майна у кінцевого набувача. Тобто потрібно було відповісти на питання, чи можна вважати вибуття майна з володіння власника (або особи, якій він передав майно у володіння) на підставі правочину, який у подальшому визнано недійсним, таким, що відбулось не з їхньої волі в розумінні пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, і який зміст при цьому становитиме вимога про визнання правочинів недійсними без застосування реституції.
Однак варто зауважити, що поряд з міркуваннями щодо окресленого питання, Верховний Суд також зробив висновок про те, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів. 
87. Отже, немає підстав вважати, що апеляційний суд у цій справі застосував норми статей 16, 216 ЦК України без урахування висновків щодо їх застосування, сформованих у наведеній постанові Верховного Суду, у справі, обставини якої є неподібними до обставин справи, що переглядається, та стосувалися питання захисту права власника, представник (ліквідатор) якого вважав, що спірне майно вибуло з володіння власника без належних на те правових підстав. Крім цього, позивач у тій справі на власний розсуд обрав інший, ніж у справі, що переглядається, спосіб захисту та, враховуючи його правовий статус, на противагу цій справі, міг просити про віндикацію спірного майна.
88. Крім цього, у зазначеній постанові Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду виснував: укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння. Набувач такого майна, який безпосередньо пов`язаний з боржником або з інших обставин не міг не знати про фраудаторний характер правочину, є недобросовісним набувачем.
89. Задовольняючи вимогу про визнання недійсним акта приймання-передавання майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН», місцевий суд, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дослідив цей акт, укладений між дочкою боржника ОСОБА_4 - бенефіціарним власником ТОВ «СК ЕККОН» з часткою у статутному капіталі 43,58 % і директором цього товариства, і, давши йому належну оцінку, виснував про фраудаторність цього правочину, тобто недобросовісність дій його сторін щодо відчуження майна.
90. Посилання відповідачів на інші постанови Верховного Суду стосувалися висновку про наслідок обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав і законних інтересів, отже, з огляду на наведене не заслуговують на увагу.
91. Підсумовуючи наведене вище, Верховний Суд констатує, що доводи касаційних скарг ТОВ «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 є необґрунтованими та не свідчать про застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування, сформованих у постановах Верховного Суду, а відтак у задоволенні їх касаційних скарг належить відмовити.
92. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що у своїй апеляційній скарзі на рішення місцевого суду ОСОБА_2 не заявляв про неправильне вирішення місцевим судом справи у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав та законних інтересів, а доводив необхідність відмови у позові у зв`язку з пропуском позовної давності. Таку поведінку відповідача не можна визнати послідовною.
Шодо розгляду апеляційним судом заяви ОСОБА_3 та застосування наслідків спливу позовної давності
93. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
94. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
95. За частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
96. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування наслідків спливу позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо таку заяву він не подавав у суді першої інстанції.
97. Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі 756/8056/19).
98. Зі змісту оскарженої постанови апеляційного суду відомо, що із заявами про застосування наслідків спливу позовної давності до апеляційного суду звернулися відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були належним чином повідомлені про розгляд справи, однак не заявили про пропуск позовної давності у місцевому суді.
99. Навівши норми ЦПК України щодо обов`язку учасників справи добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами, а також висновки ЄСПЛ щодо обов`язку сторін цікавитися станом розгляду справи та демонструвати готовність брати участь на всіх етапах її розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття заяви ОСОБА_2 , якому місцевий суд забезпечив можливість реалізації своїх процесуальних прав, та водночас прийняв заяву ОСОБА_3 з огляду на те, що вона не була учасником виконавчого провадження, в матеріалах якого вона віднайшла доказ на підтвердження обставини пропуску позивачем позовної давності.
100. Верховний Суд вважає ці висновки апеляційного суду такими, що суперечать правовим висновкам щодо застосування статті 267 ЦК України у подібних правовідносинах, зробленим Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19, на яку позивач покликався у своїй касаційній скарзі.
101. Так, ОСОБА_3 , як і ОСОБА_2 , була повідомлена місцевим судом про дату час і місце розгляду справи, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0610226581050 (одержане 03 лютого 2025 року) [т. 1, а. с. 88]; її заявою від 01 березня 2025 року, в якій вона зазначила, що не визнає позов, просила відмовити в його задоволенні та провести розгляд справи без її участі [т. 1, а. с. 101]. 
102. Верховний Суд нагадує, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга - четверта статті 12 ЦПК України).
103. ЄСПЛ зауважив, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (Stubbingsand othersv. the UnitedKingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; Zolotas v. Greece (№ 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
104. З огляду на наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду слід зауважити, що право апеляційного суду прийняти до розгляду раніше не подану заяву сторони про застосування наслідків спливу позовної давності безпосередньо корелюється з фактом незабезпечення цій стороні під час розгляду справи місцевим судом права реалізувати надані їй законом процесуальні права, чим нівелюються основні принципи та засади цивільного судочинства.
105. У цій справі апеляційний суд фактично застосував норму щодо можливості, за доведення виняткових випадків, прийняти неподані до суду першої інстанції докази, під час вирішення питання про прийняття недоданої до місцевого суду заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
106. Водночас апеляційний суд не пояснив, яким чином факт неучасті ОСОБА_3 у виконавчому провадженні, де боржником був її батько ОСОБА_2 - також сторона у справі, вплинув на можливість реалізації нею своїх процесуальних прав як сторони у справі, зокрема щодо подання заяв / клопотань з питань застосування норми матеріального права, у цьому випадку статті 267 ЦК України, а також як це узгоджується з принципом змагальності сторін та його елементом - ризиком (не)вчинення процесуальних дій.
107. Разом із набуттям процесуальних прав та обов`язків на сторону покладається обов`язок добросовісного їх здійснення / виконання.
108. Наведеного апеляційний суд не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття заяви ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, про що вона, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не заявляла в суді першої інстанції.
109. Відтак Верховний Суд вважає обґрунтованою касаційну скаргу позивача за підставою, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у цій частині та виснує про необхідність її задоволення.
110. Що стосується обґрунтування касаційної скарги позивача за пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України щодо визначення поважності причин пропуску позовної давності та моменту початку її перебігу, то Верховний Суд зазначає про відсутність підстав для надання їм оцінки, оскільки апеляційний суд помилково прийняв заяву ОСОБА_3 до розгляду та, відповідно, безпідставно розглянув її мотиви.
111. У постанові від 27 березня 2024 року у справі № 191/4364/21 Велика Палата Верховного Суду сформулювала таку думку, що правовий висновок - це умовивід з приводу тлумачення тієї норми права, що застосована саме Верховним Судом з метою правильного та справедливого вирішення спору у справі. Вочевидь Верховний Суд не має повноважень формулювати висновки щодо тих норм права, які ним не застосовані під час розв`язання спору.
Оцінка аргументів, наведених у касаційній скарзі ТОВ «СК ЕККОН» на ухвалу апеляційного суду
112. 11 лютого 2026 року ТОВ «СК ЕККОН» подало апеляційну скаргу на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року.
В апеляційній скарзі ТОВ «СК ЕККОН» заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, посилаючись на те, що пропустило його з поважних причин.
Зазначило, що до ухвалення оскарженого судового рішення директор ТОВ «СК ЕККОН», який є єдиною посадовою особою, уповноваженою на здійснення управління діяльністю товариства та його представництва, був мобілізований до лав Збройних сил України (26 травня 2025 року). 
Зауважило, що внаслідок несення військової служби та виконання завдань щодо захисту Батьківщини директор ТОВ «СК ЕККОН» ОСОБА_5. не мав можливості знайти адвоката та укласти з ним від імені товариства договір про надання правничої допомоги для представництва інтересів ТОВ «СК ЕККОН», зокрема і в частині оскарження рішення місцевого суду в цій справі.
Послалося на те, що виконання директором товариства конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини та неможливість у зв`язку з цим виконання ним повноважень директора товариства, зокрема в частині отримувати поштову кореспонденцію, контролювати хід судової справи, укласти договір про надання правничої допомоги з адвокатом, є поважною причиною пропуску на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.
Ствердило, що про існування цієї справи ОСОБА_5 іншим учасникам ТОВ «СК ЕККОН» не повідомляв, у зв`язку із чим інші учасники ТОВ «СК ЕККОН» не були обізнані про її існування.
Зазначило, що рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «СК ЕККОН», оформленим протоколом № 2 від 26 серпня 2025 року, ОСОБА_5 звільнений з посади директора цього товариства, новим директором призначений Горозія О. М.
Наголосило, що у зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я Горозія О. М. 08 жовтня 2025 року був госпіталізований до стаціонарного відділення Державної установи «Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії НАМН України», де був прооперований. Таким чином, з моменту призначення на посаду директора ТОВ «СК ЕККОН» Горозія О. М. за станом здоров`я він не міг виконувати обов`язки за такою посадою.
Звернуло увагу на те, що про існування цієї справи Горозія О. М дізнався лише 13 січня 2026 року в телефонному режимі від ОСОБА_4 , яка повідомила про ухвалення Черкаським апеляційним судом постанови від 07 січня 2026 року. Одразу після цього директор ТОВ «СК ЕККОН» Горозія О. М. почав пошук адвоката для вжиття заходів щодо захисту інтересів товариства під час розгляду цієї справи і 15 січня 2026 року підписав відповідний договір з адвокатом Коренчук Т. О. 
Підсумувало, що пропустило строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду з поважних причин, тому просило поновити строк на його апеляційне оскарження.
113. Ухвалою від 03 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу ТОВ «СК ЕККОН» без руху та надав йому десятиденний строк з дати отримання цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання вмотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду із зазначенням обґрунтованих підстав пропуску цього строку; квитанції про сплату судового збору; доказів надсилання апеляційної скарги з доданими документами до електронного кабінету інших учасників справи, а у разі його відсутності чи відсутності відомостей про нього - доказів надсилання апеляційної скарги з доданими документами листом з описом вкладення.
114. У поданому на усунення недоліків апеляційної скарги клопотанні, окрім раніше зазначених обставин, ТОВ «СК ЕККОН» наголосило на факті відсутності у справі доказів отримання ним копії оскарженого рішення місцевого суду.
115. Ухвалою від 16 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «СК ЕККОН» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року.
116. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «СК ЕККОН», апеляційний суд керувався тим, що товариство отримувало від апеляційного суду поштові відправлення 02 та 05 грудня 2025 року, що свідчить про його обізнаність про ухвалення рішення місцевого суду та здійснення його перегляду за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , тобто товариство могло оскаржити рішення місцевого суду в апеляційному порядку до 01 січня 2026 року, проте звернулося з відповідною скаргою лише 20 січня 2026 року.
117. Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
118. За статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
119. Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
120. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
121. Зі справи відомо, що повний текст рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року складено 01 липня 2025 року, тобто саме з цієї дати розпочався відлік строку на його апеляційне оскарження.
Це рішення оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03 липня 2025 року.
Супровідним листом від 04 липня 2025 року Жашківський районний суд Черкаської області направив копію свого рішення від 25 червня 2025 року учасникам справи, зокрема й ТОВ «СК ЕККОН».
Відомостей про отримання ТОВ «СК ЕККОН» копії рішення місцевого суду у справі немає. Цього факту не заперечив і апеляційний суд в оскарженому судовому рішенні.
122. У постанові від 17 січня 2019 року у справі № 804/8774/17 Верховний Суд сформував такі правові висновки:
Частина друга статті 295 КАС України передбачає право учасника справи, якому рішення суду не було вручено під час його проголошення (складення), на поновлення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.
За змістом наведеної норми таке право не пов`язане з будь-якими додатковими умовами (поважністю причин пропуску строку апеляційного оскарження), крім подання апеляційної скарги протягом тридцяти (п`ятнадцяти) днів з дня вручення повного рішення суду.
Натомість, у частині третій цієї статті передбачено можливість поновлення строку апеляційного оскарження також і з інших поважних причин.
Зміст частин другої і третьої статті 295 КАС України свідчить про те, що несвоєчасне отримання судового рішення є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження в силу закону і в такому випадку строк апеляційного оскарження підлягає обов`язковому поновленню на підставі відповідної заяви. У такому випадку доведенню підлягає лише час отримання копії судового рішення.
Таким чином, якщо під час вирішення питання відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку апеляційного оскарження, однак протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду, такий строк підлягає безумовному поновленню на підставі відповідної заяви, незалежно від наявності інших поважних причин його пропуску.
123. За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поновлення строку апеляційного оскарження не можна визнати обґрунтованими.
124. Докази отримання (02 та 05 грудня 2025 року) ТОВ «СК ЕККОН» поштових відправлень апеляційного суду, здійснених в межах апеляційного провадження за апеляційними скаргами інших учасників справи, не впливають на визначення початку перебігу строку апеляційного оскарження, оскільки не доводять факту вручення рішення місцевого суду.
125. У підсумку, за наведеного правового регулювання та обставин справи, що розглядається, Верховний Суд дійшов висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що призвело до постановлення у справі помилкової ухвали.
126. Під час вирішення окресленого питання Верховний Суд також врахував висновки ЄСПЛ, зроблені в рішенні від 03 квітня 2025 року у справі «Кірєєв та Ліман проти України» (заява № 27010/24), в якій цей суд констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з відмовою в доступі до суду вищої інстанції.
За фабулою цієї справи апеляційний суд, відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження та повертаючи апеляційну скаргу, не врахував факту відсутності доказів отримання скаржниками оскарженого судового рішення місцевого суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Щодо суті касаційних скарг на рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду
127. За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
128. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
129. Враховуючи, що апеляційний суд неправильно застосував норми статті 267 ЦК України та всупереч висновкам Верховного Суду безпідставно прийняв і задовольнив заяву сторони про застосування наслідків спливу позовної давності, внаслідок чого скасував законне і обґрунтоване рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 08 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 15 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у частині ОСОБА_3 ; припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:001:0414 і 7120910100:02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:002:0156 і 7120910100:02:002:017 за адресою: АДРЕСА_3 , а також щодо розподілу судових витрат, то оскаржену постанову апеляційного суду в цій частині слід скасувати та залишити в силі в зазначеній частині рішення місцевого суду.
Щодо суті касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду
130. Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
131. Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
132. З огляду на те, що апеляційний суд не звернув уваги на відсутність у справі доказів отримання ТОВ «СК ЕККОН» копії рішення місцевого суду та помилково відмовив товариству у відкритті апеляційного провадження, оскаржену ухвалу необхідно скасувати і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «СК ЕККОН» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року.
Щодо судових витрат
133. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
134. За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
135. За пред`явлення позову  ОСОБА_1 сплатив (згідно з квитанцією від 08 жовтня 2024 року № 646-6070-544-6688) 3 633,60 грн судового збору, а за касаційну скаргу - 5 232,38 грн (за платіжною інструкцією від 04 лютого 2026 року № 8ЕТ9-9Х08-59Н8-9017). Місцевий суд розподілив витрати, понесені у зв`язку з пред`явленням позову, та за результатами касаційного перегляду Верховний Суд залишив його рішення у силі, тому немає необхідно перерозподіляти ці витрати.
Тож між відповідачами слід розподілити сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги.
136. Що стосується судових витрат ТОВ «СК ЕККОН» у зв`язку з поданням касаційної скарги на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, то з огляду на те, що Верховний Суд направляє справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тобто не змінює судового рішення та не ухвалює нового, то він не здійснює розподілу судових витрат в цій частині.
Керуючись статтями 141, 400, 406, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року задовольнити.
2. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» і ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року залишити без задоволення.
3. Постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:
- визнання недійсним договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 874, реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900660871209, номер запису про право власності 14139698;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900599571209, номер запису про право власності 14138690;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 900631871209, номер запису про право власності 14139216;
- припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:001:0414 і 7120910100:02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнання недійсним договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 997, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906351971209, номер запису про право власності 14239367 стосовно ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 999, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9063212271209, номер запису про право власності 14238460 стосовно ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 906261071209, номер запису про право власності 14237593 стосовно ОСОБА_3 ;
- припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами 7120910100:02:002:0156 і 7120910100:02:002:0157 за адресою: АДРЕСА_3 стосовно ОСОБА_3 ,
а також щодо розподілу судових витрат
скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року про задоволення позову.
4. У решті (в частині залишення рішення місцевого суду без змін) постанову Черкаського апеляційного суду від 07 січня 2026 року залишити без змін.
5. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року задовольнити.
6. Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
7. Стягнути зі  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» (ЄДРПОУ 45560870)на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 )по 1 308 (одній тисячі триста вісім) грн 10 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  	С. Ю. Мартєв 	
Судді	А. І. Грушицький 	
	В. М. Ігнатенко  	
	С. О. Карпенко 	
	І. М. Фаловська