ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/11028/15
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
арбітражний керуючий- ліквідатор "МіК": Носенко Т.С.;
від скаржника: Васюта К.С. 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний Банк України" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2025 року у справі № 904/11028/15 (суддя Первушин Ю.Ю.)
за заявою Фізичної особи-підприємця Петренко Валерія Миколайовича, с. Бережинка, Кіровоградська область
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "МіК", с. Надеждівка, Криворізький район, Дніпропетровської області, (код ЄДРПОУ 19096149)
про визнання банкрутом, - 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2025 року у справі № 904/11028/15 у задоволенні клопотання ліквідатора Носенко Т.С. про надання згоди на продаж майна ТОВ "МіК" та про визначення умов продажу майна ТОВ "МіК" (вх. суду №36899/25) - відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що висновок експерта (звіт з незалежної оцінки ринкової вартості об`єктів нерухомого та рухомого майна від 22.05.2025 року ) про вартість майна, складений ТОВ "Незалежна експертна оцінка "ЕКСПЕРТ", не відповідає вимогам законодавства України, оскільки містить перелік майна, назви якого викладено російською мовою (предметів оцінки).
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, АТ "Державний експортно-імпортний Банк України" оскаржило її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає наступне:
- предметом судового розгляду було виключно погодження умов продажу майна боржника за визначеною вартістю або відмова в погоджені цих умов;
- боржником проводився облік майна на російській мові і підприємство вже як 10 років не веде підприємницьку діяльність;
- жодною нормою права не визначено, що по не працюючому підприємству потрібно змінювати назви майна.
Скаржник посилається на Закон України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та зазначає, що звіт про оцінку майна не створює правових наслідків для сторін, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Вважає, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів ( подібні за змістом висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18), у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 168/828/16-ц (провадження № 61-21793св18), від 07.02.2024 року у справі № 607/12426/18 (провадження№ 61-4767св23).
На думку апелянта суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали вийшов за межі судового розгляду та вчинив дії, якими фактично визнав звіт про оцінку майна недійсним за формальними ознаками, посилаючись на те, що звіт виконано не українською мовою.
Між тим, звіт про оцінку майна боржника складений державною мовою, зазначення окремих найменувань майна боржника іноземною мовою не свідчить про неправильність визначення саме вартості майна.
Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/11028/15 від 16.10.2025 року і ухвалити нове рішення, яким заяву ліквідатора про надання згоди на продаж майна ТОВ "МіК" та про визначення умов продажу майна ТОВ "МіК" задовольнити в повному розмірі.
В судове засідання з`явились представник апелянта та арбітражний керуючий Носенко Т.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги.
Інші учасники даної справи до суду не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиви на апеляційну скаргу не надали.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності учасників справи, що не з`явились, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025 року.
Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін викладена письмово.
Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.
Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.
Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась. 
Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, особи, що не з`явились в судове засідання, не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2025 року ліквідатор банкрута Носенко Т.С. звернулась до суду з клопотанням про надання згоди на продаж майна ТОВ "МіК" та про визначення умов його продажу в порядку ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства.
В обґрунтування даного клопотання ліквідатор зазначила наступне:
23.07.2025 року членам комітету кредиторів ТОВ "МіК" було відправлено умови (вих. №01-04/91 від 23.07.2025 року) продажу майна, яке знаходиться за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Стебницька, 73, за початковою ціною 38 779 505,88 грн (тридцять вісім мільйонів сімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ять грн 88 коп.) без ПДВ (не є платником ПДВ), з яких: початкова ціна незаставного майна 10 757 108,77 грн, початкова ціна заставного майна 28 022 397,11 грн.
Ринкова вартість всього майна визначена ліквідатором на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість майна ТОВ "МіК", окрім бетонної огорожі, яка визначена ліквідатором самостійно, оскільки відсутні будь-які документи про балансову вартість цього майна, про дату введення в експлуатацію та інше, а також відсутні документи про перебування її на балансі ТОВ "МіК" як окремої одиниці.
На виконання вимог ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства членам комітету кредиторів ТОВ "МіК", заставним кредиторам та представнику трудового колективу направлено запит вих. № 01-04/96 від 24.07.2025 року про проведення засідання комітету кредиторів ТОВ "МіК" шляхом опитування (з висновком експерта та проєктом рішення, оформленого протоколом комітету кредиторів ТОВ "МіК").
За результатами проведення засідання комітету кредиторів шляхом опитування 08.08.2025 року комітетом кредиторів рішення щодо незаставного майна не прийнято в зв`язку з недостатньою кількістю голосів.
За надання згоди на продаж незаставного майна та погодження умов продажу незаставного майна: - ТОВ "Дніпроолія" - утрималося (73,91 % голосів), - АТ "Укрексімбанк" - погодило умови частково (26,09% голосів).
Згоду на продаж заставного майна АТ "Укрексімбанк" надано, але умови продажу заставного майна погоджено частково, а саме "за" в частині першого та першого повторного аукціону. В частині другого повторного аукціону за лотом 1 - умови не погоджені, отже умови вважаються не погодженими. 
В зв`язку з тим, що комітет кредиторів не надав згоди на продаж незаставного майна та не погодив умови продажу незаставного майна, забезпечений кредитор не погодив умови продажу майна, яке є предметом забезпечення, ліквідатор вирішив в порядку ч.7 ст.75 Кодексу України з процедур банкрутства звернутися до суду із клопотання про надання згоди на продаж майна ТОВ "МіК" та про визначення умов його продажу.
Встановлено, що ліквідатор надав суду висновок експерта (звіт з незалежної оцінки ринкової вартості об`єктів нерухомого та рухомого майна від 22.05.2025 року) про вартість майна боржника. Висновок складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна експертна оцінка "“ЕКСПЕРТ"”, місто Київ, Україна, юридична особа за законодавством України, ЄДРПОУ № 38854832, місцезнаходження: 03141, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 23, офіс 117., Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №235/2024 від 21.05.2024. 
При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що висновок експерта про вартість майна та клопотання ліквідатора містить перелік майна, назви якого викладено російською мовою (предметів оцінки).
Під час апеляційного перегляду справи цю обставину скаржник не заперечував. Крім того, апелянт повідомив суд, що у даній справі ухвалою суду, постановленою пізніше, ніж оскаржувана ухвала, надано згоду на продаж майна і майно вже реалізовано.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції в частині прийняття, як належних, наданих ліквідатором доказів.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У розумінні ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків. 
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Закон України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" визначає статус української мови як єдиної державної мови в Україні. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. 
Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. 
Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. 
Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України. 
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України “Про судоустрій та статус судів” судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. 
Відповідно до ст.14 Закону України “Про забезпечення функціонування української мови як державної” у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів". 
При цьому, згідно з ч.6 ст. 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про те, що складений Товариством з обмеженою відповідальністю “Незалежна експертна оцінка “ЕКСПЕРТ”, місто Київ, Україна, юридична особа за законодавством України, ЄДРПОУ №38854832, місцезнаходження: 03141, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 23, офіс 117, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №235/2024 від 21.05.2024. звіт по формі не відповідає вимогам законодавства України.
Скаржник вказував в апеляційній скарзі, що:
- Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (стаття 5) та Цивільний кодекс України (стаття 495) встановлюють, що торговельні марки слід використовувати саме в тому вигляді, в якому вони були зареєстровані та отримали правову охорону.
- за правилом ст. 42 Закону про мови торговельні марки (знаки для товарів і послуг) використовуються у тому вигляді, в якому їм надана правова охорона. Вказане правило важливе для визначення, в якому обсязі підлягає перекладу (транслітерації) назва продукту, яка крім загальної назви містить спеціальну назву, що може включати торговельну марку. За загальним правилом, позначення, що зареєстроване як торговельна марка, дозволяється використовувати як є і не перекладати.
- положення абз.2 ч. 7 ст. 30 Закону про мову визначають вийнятки при маркуванні українською мовою: в інформації про вироби (товари), роботи чи послуги, наданій державною мовою, допускається використання слів, скорочень, абревіатур та позначень англійською мовою та/або з використанням літер латинського та/або грецького алфавітів.
- відповідно до ч. 7 ст.14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" зазначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності в листуванні з іноземними адресатами можуть застосовувати іншу мову, ніж державна.
Всі ці нормативні акти не регулюють спірне питання. Адже у звіті про оцінку майна не йде мова ні про торгові марки, ні про товарні значки, правове регулювання майна, зазначеного у звіті - відсутнє.
За текстом звіту зазначено перелік майна, яке без будь-яких спеціальних знань можливо експерту ідентифікувати українською мовою.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду про те, що наданий доказ щодо оцінки майна, на реалізацію якого ліквідатор просив суд надати згоду на продаж, є неналежним та недопустимим доказом.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2025 року у справі № 904/11028/15 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.05.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков