ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4317/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2026, ухвалене суддею Бездолею Ю.С., м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 10.04.2026
у справі № 916/4317/25
за позовом: Національного антикорупційного бюро України
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурі Компані»
про: стягнення 185 230,50 грн,
ВСТАНОВИВ
У жовтні 2025 року Національне антикорупційне бюро України (далі НАБУ) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурі Компані» (далі ТОВ «Таурі Компані»), в якому просило суд стягнути з останнього 185230,50 грн штрафних санкцій (118737,50 грн пені та 66493 грн штрафу).
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами 12.06.2024 договором про виконання робіт за державні кошти № 294 (далі договір) в частині своєчасного виконання робіт з розроблення проєктно-кошторисної документації на об`єкт «Реконструкція будівлі (літ. 1У) під адміністративну будівлю, адміністративної будівлі (корпус 5) (частина літери «К») та адміністративної будівлі (корпус 1) (частина літ. «К») за адресою: м. Київ, Солом`янський район, вулиця Дениса Монастирського, 3», у тому числі забезпечення та супровід проведення експертизи проєктно-кошторисної документації (далі роботи).
В процесі розгляду справи відповідачем, серед іншого, заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 80 % із посиланням, зокрема, на його скрутне фінансове становище.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.03.2026 у справі № 916/4317/25 позов НАБУ задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Таурі Компані» на його користь 111138,30 грн штрафних санкцій (71242,50 грн пені та 39895,80 грн штрафу) та 2422,40 грн судового збору. В решті позову відмовлено.
Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Зокрема, зазначив, що за умовами договору відповідач мав виконати роботи до 31.10.2024, проте фактично виконав їх та передав замовнику лише 26.03.2025, а тому позивачем правомірно, у відповідності до п. 8.6. договору, нараховано до стягнення з відповідача пеню (0,1 % від вартості робіт за кожний день прострочення) та штраф (7 % вартості робіт за прострочення понад 30 днів).
Водночас, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування у даному випадку положень ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені та штрафу на 40 %. 
Не погодившись з рішенням суду в частині зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, НАБУ подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині, ухвали нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, зазначаючи, зокрема, що матеріали цієї справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин, що характеризують поведінку відповідача як таку, що може бути врахована судом при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки. Сам по собі факт подальшого виконання відповідачем договірних зобов`язань після допущеного прострочення не може розглядатися як обставина, що зменшує відповідальність за прострочення, оскільки вона (відповідальність за прострочення) настає незалежно від подальшого виконання зобов`язання.
Також скаржник зазначає, що судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на належне та своєчасне виконання зобов`язання у межах строку, визначеного договором, або про вжиття ним усіх залежних від нього заходів для недопущення порушення. Посилання суду на поведінку відповідача, як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій, є декларативним, не підтвердженим належними доказами та ґрунтується на припущеннях. Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у зв`язку з «частково виниклим форс- мажором» не відповідає встановленим обставинам справи, є суперечливим та не ґрунтується на належній правовій оцінці доказів.
Окремо скаржник звертає увагу, що спір виник у межах виконання договору, укладеного за результатами процедури публічної закупівлі та за рахунок бюджетних коштів. Ця обставина має істотне значення, оскільки передбачає підвищені вимоги до дотримання строків виконання зобов`язань та застосування заходів відповідальності у разі їх порушення. Неврахування судом цієї обставини призвело до висновків, які не відповідають фактичному характеру спірних правовідносин. Натомість, суд першої інстанції, не врахувавши цього, дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, що фактично нівелює їх стимулюючу та превентивну функцію у правовідносинах, пов`язаних із використанням бюджетних коштів.
Крім того, скаржник наголошує, що встановлення або невстановлення факту завдання позивачу збитків не є обставиною, яка впливає на його право на стягнення неустойки або на її розмір у межах, визначених договором. Суд першої інстанції, зменшуючи розмір штрафних санкцій на 40 відсотків, не встановив та не навів у рішенні жодних виняткових обставин, які б об`єктивно обґрунтовували таке зменшення. Фактично, суд обмежився загальними посиланнями на принципи справедливості, добросовісності та розумності без належного обґрунтування того, яким чином зазначені принципи впливають на необхідність зменшення неустойки у даному випадку.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали цієї справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів до суду апеляційної інстанції.
08.05.2026 матеріали цієї справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 за апеляційною скаргою НАБУ на рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2026 у справі № 916/4317/25 відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк до 29.05.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення позивачу) та роз`яснено учасникам справи про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України (разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи).
29.05.2026 (тобто в межах строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі від 18.05.2026) від ТОВ «Таурі Компані» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, посилаючись на низку постанов Верховного Суду, відповідач зазначає, що зменшення розміру пені та штрафу на 40% повністю відповідає положенням статті 551 ЦК України та здійснене судом у межах наданих йому дискреційних повноважень, в той час як доводи скаржника у цій частині зводяться лише до незгоди з реалізацією судом свого дискреційного права, що саме по собі не свідчить про незаконність чи необґрунтованість прийнятого рішення. Також звертає увагу, що застосування цивільно-правової відповідальності має відповідати принципам пропорційності, справедливості та розумності, а неустойка не повинна перетворюватися на джерело невиправданого доходу кредитора. 
Разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що ним очікується понесення судових витрат на отримання правничої допомоги у даній справі на стадії апеляційного оскарження, орієнтований розмір яких складає 15000 грн. Зазначено, що відповідні докази будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи не надходило.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, 12.06.2024 між НАБУ (замовник) та ТОВ «Таурі Компані» (виконавець) укладено договір про виконання робіт за державні кошти № 294, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати за завданням замовника роботи з розроблення проєктно-кошторисної документації на об`єкт, у тому числі забезпечення та супровід проведення експертизи проєктно-кошторисної документації, а замовник – прийняти та отплатити роботи у строки та на умовах, встановлених цим договором.
За умовами договору, з урахуванням змін, внесених додатковими договорами від 30.09.2024 за №1/413 та від 30.12.2024 за № 2/663 до нього, строк виконання робіт та передання їх результату замовнику становить до 31.10.2024 включно, а загальна ціна договору складає 949890,96 грн.
Пунктом 8.1. договору визначено, що за порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. 
Відповідно до п. 8.6. договору за порушення строків виконання робіт, окрім випадків, передбачених п. 8.1.1 договору, чи виконання робіт у неповному обсязі, порушення строку усунення недоліків виконаних робіт в період гарантійного строку виконавець зобов`язаний сплатити за вимогою замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості;
26.03.2025 між сторонами складено та підписано Акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт до договору, яким зафіксовано, що виконавцем виконано за завданням замовника роботи на суму 949890,96 грн.
Позивачем, на підставі п. 8.6 договору, обраховано період прострочення виконання робіт за договором у загальній кількості 125 днів: з 01.11.2024 по 19.12.2024 (49 днів) та з 09.01.2025 по 25.03.2025 (76 днів). 
При цьому, позивачем не було враховано період з 20.12.2024 по 08.01.2025 на підставі сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 30.12.2024 №17/13-4/113, виданого Київською ТПП.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що сторони не заперечують факт укладення між ними договору, виконання відповідачем, як виконавцем, прийнятих на себе зобов`язань з порушенням строку, визначеного цим договором, а також правомірність та арифметичну правильність нарахованих позивачем до стягнення з відповідача (на підставі п. 8.6. договору) штрафних санкцій, а саме: 118737,50 грн пені (0,1 % від вартості робіт за кожний день прострочення) та 66493 грн штрафу (7 % вартості робіт за прострочення понад 30 днів).
Враховуючи приписи вищевказаної норми (ч. 1 ст. 269 ГПК України), доводи та вимоги скаржника, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2026 у справі № 916/4317/25 лише в частині наявності/відсутності правових підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення з відповідача штрафних санкцій на 40%.
Як вже зазначалося, в процесі розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 80 % із посиланням, зокрема, на його скрутне фінансове становище.
Відповідач зазначав, що стягнення штрафних санкцій у повному обсязі є занадто суровою відповідальністю, їх розмір є нерозумний та несправедливий, а позивачем не було надано доказів, які б підтверджували, що недотримання відповідачем строків виконання робіт за договором будь-яким чином вплинуло на його діяльність.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи вказане клопотання та зменшуючи розмір штрафних санкцій на 40 %, виходив з того, що стягнення з відповідача пені та штрафу у повному обсязі не є співмірним з обставинами даної справи, поведінкою відповідача та частково виниклим форс-мажором. Також суд врахував відсутність в матеріалах цієї справи доказів, які б свідчили про завдання позивачу збитків внаслідок порушення строків виконання договірних зобов`язань та фактичне виконання договору.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Неустойкою (штрафом, пенею), за ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України неодноразово і послідовно викладався Верховним Судом у низці постанов.
Так, відповідно до вже усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, у законодавстві не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Колегія суддів також зауважує, що у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі «Висновки щодо застосування норм матеріального права», зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила: «Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».
Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: «зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення».
Колегія суддів наголошує, що відповідачем не спростовано факт порушення договірного зобов`язання, відповідно, не спростовано правомірність нарахування позивачем неустойки.
При цьому, відповідне зобов`язання (виконати роботи у строк до 31.10.2024 включно) відповідач взяв на себе добровільно, відповідно до заздалегідь обумовлених з позивачем умов.
Строки виконання робіт, як і відповідальність за їх порушення, були чітко визначені договором, не підлягали довільному тлумаченню або зміні.
Натомість, заявляючи клопотання про зменшення неустойки, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності своєї вини у порушенні строків виконання робіт, як і не надано суду жодних доказів того, що це мало винятковий характер.
Більш того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що характеризують поведінку відповідача як таку, що може бути врахована судом при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на належне та своєчасне виконання зобов`язання у межах строку, визначеного договором, та (або) про вжиття ним хоча б якихось залежних від нього заходів для недопущення прострочення.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на «частково виниклий форс-мажор», оскільки як вбачається з наданого позивачем розрахунку неустойки, відповідні обставини вже були належним чином враховані при визначенні періоду прострочення, що виключає можливість їх повторного врахування як підстави для додаткового зменшення розміру неустойки.
Також не може бути безумовною підставою для зменшення розміру неустойки факт подальшого прийняття робіт замовником, оскільки відповідальність за прострочення настає з моменту його допущення та не залежить від подальшого виконання зобов`язання. Тобто подальше виконання відповідачем зобов`язання, після настання прострочення, не може розглядатися як обставина, що виключає або зменшує відповідальність за вже допущене порушення.
Щодо посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи доказів завдання позивачу збитків унаслідок порушення строків виконання зобов`язання, колегія суддів зазначає, що лише невстановлення факту завдання збитків не є та не може бути безумовною підставою для зменшення неустойки, адже це не впливає ні на право кредитора стягнути неустойку, ні на її розмір.
Посилання відповідача у клопотанні про зменшення неустойки на певні постанови Верховного Суду, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі висновки виокремлені відповідачем із контексту судових рішень, без урахування предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що зменшення заявленої до стягнення неустойки (штрафу та пені) кореспондується із обов`язком сторони довести на підставі належних і допустимих доказів, що вона не бажала вчинення таких порушень, а також, що вони були зумовлені винятковими обставинами, чого у даному випадку зроблено не було, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність у даному конкретному випадку правових підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафник санкцій.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – скасуванню, із прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2026 у справі № 916/4317/25 в частині відмови у задоволенні позову скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову. 
В решті рішення Господарського суду Одеської області від 26.03.2026 у справі № 916/4317/25 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
«Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурі Компані» (75024, Херсонська обл., Херсонський р-н, с. Чорнобаївка, вул. Покровська, буд. 38, код ЄДРПОУ 42665349) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Дениса Монастирського, буд. 3, код ЄДРПОУ 39751280) 185 230, 50 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч двісті тридцять гривень п`ятдесят копійок) штрафних санкцій та 2 422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) витрат по сплаті судового збору за подання позову».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурі Компані» (75024, Херсонська обл., Херсонський р-н, с. Чорнобаївка, вул. Покровська, буд. 38, код ЄДРПОУ 42665349) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Дениса Монастирського, буд. 3, код ЄДРПОУ 39751280) 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва 

Н.М. Принцевська