ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1913/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника – адвокатку Лешанич Лесю Вікторівну (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яким просить:
1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 та про розшук ОСОБА_1 .
2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та про розшук ОСОБА_1 .
3) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення до органів Національної поліції звернення про розшук, доставлення ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час ІНФОРМАЦІЯ_2 не складав ані протокол, ані постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення військового обліку на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак внесення відповідних відомостей до Реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» є протиправним. Оскільки факту притягнення до відповідальності позивача не було. Відтак вважає, що відомості до Реєстру внесені безпідставно. Відповідно, якщо не було складено протокол чи постанову про притягнення до відповідальності, то і у «Резерв+» не може відображатися інформація про порушення військового обліку. Внесення до Реєстру даних про позивача призвело до порушення його законних прав.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст. 262 КАС України, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
15.04.2026 року представником відповідача, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», подано до суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт належного виконання обов`язків щодо військового обліку, зокрема своєчасного уточнення персональних даних та проходження медичного огляду. Відповідач послався на положення Закону України №3633-ІХ від 11.04.2024, яким на громадян, що перебувають на військовому обліку, покладено обов`язок протягом 60 днів уточнити свої облікові дані. За твердженням відповідача, позивач оновив відомості через застосунок «Резерв+» лише 01.03.2026, тобто після спливу встановленого законом строку, а відомості про проходження ВЛК у його військово-обліковому документі відсутні.
Крім того, відповідач зазначив, що відображення у застосунку «Резерв+» інформації про порушення правил військового обліку не свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності. На його думку, відповідний запис лише фіксує наявність обставин, які можуть бути підставою для доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено електронне звернення до органів Національної поліції щодо доставлення позивача для складання відповідного протоколу.
Відповідач також наголосив, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів можуть вноситися не лише відомості про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а й службові дані щодо виконання військового обов`язку, у тому числі дотримання правил військового обліку. Відтак, на його переконання, внесення інформації про порушення правил військового обліку не є тотожним внесенню відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності та не свідчить про протиправність дій відповідача.
Також відповідач послався на норми законодавства у сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та ведення військового обліку, зазначивши, що позивач не надав доказів проходження військово-лікарської комісії та виконання інших обов`язків, передбачених законодавством під час дії воєнного стану. У зв`язку з цим відповідач вважає свої дії правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
21.04.2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій вказує на необґрунтованість доводів відповідача по суті спору, зокрема щодо нібито недоведеності дотримання позивачем правил військового обліку та правомірності внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зазначається, що обов`язок доказування правомірності своїх дій покладено на суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, однак відповідач належних доказів не подав. Також підкреслюється, що внесення відомостей до Реєстру можливе лише за наявності факту притягнення до адміністративної відповідальності, який у випадку позивача відсутній, оскільки ані протоколу, ані постанови не складалося. У зв`язку з цим внесення таких даних та пов`язані дії щодо розшуку і доставлення позивача є безпідставними та такими, що порушують його права, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
29.04.2026 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що доводи представника позивача є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач не погодився з доводами представника позивача щодо розподілу обов`язку доказування, вказавши, що відповідно до практики Верховного Суду позивач зобов`язаний довести обставини, якими обґрунтовує позов, тоді як відповідач - свої заперечення. Крім того, відповідач зазначив, що твердження позивача про внесення до Реєстру виключно відомостей щодо притягнення до адміністративної відповідальності є помилковим, оскільки законодавство передбачає внесення також даних щодо виконання військового обов`язку, включно з дотриманням правил військового обліку, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.
30.04.2026 року представник позивача подала письмові пояснення, в яких не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про дотримання або недотримання правил військового обліку. У зв`язку з відсутністю належних і допустимих доказів правомірності внесення відомостей до Реєстру та факту притягнення позивача до відповідальності, представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
04.05.2026 року представником відповідача подано заперечення на письмові пояснення представника позивача, у яких зазначив, що доводи позивача є безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства і фактичним обставинам справи. Відповідач наголосив, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється не лише щодо фактів притягнення до адміністративної відповідальності, а й щодо даних про виконання військового обов`язку та дотримання правил військового обліку, а також повідомив, що виявлені порушення правил обліку позивачем були зафіксовані через застосунок «Резерв+», зокрема щодо несвоєчасного оновлення облікових даних.
Також відповідач зазначив, що направлення електронного звернення до Національної поліції було здійснено в межах повноважень, передбачених законодавством, з метою забезпечення доставлення особи, яка порушує правила військового обліку, до територіального центру комплектування. Крім того, відповідач вказав, що відображення інформації у застосунку «Резерв+» має виключно інформативний характер і не є підтвердженням притягнення до адміністративної відповідальності, а також підкреслив, що позивач не довів порушення своїх прав, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як вбачається із матеріалів справи в електронному кабінеті «Резерв+» позивача з`явилися відомості про порушення ним правил військового обліку.
З інформації, яка наявна в «Резерв+» позивача оголошено у розшук 16.05.2025 року, підставою для подання позивача у розшук стало не уточнення даних до 16.07.2024 року.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо внесення даних про порушення правил військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини по суті, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.92 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-XII, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-XII визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-XII).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-XII Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є:
1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України;
2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;
3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Таким чином, суд зазначає, що до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.
Суд вказує, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення правил військового обліку.
При цьому, незважаючи на відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності, у застосунку «РЕЗЕРВ+» (який є складовою Реєстру), відповідачем була відображена інформація про те, що позивачем «вчинено порушення правил військового обліку».
Суд зазначає, що Реєстр призначений для зберігання та обробки фактів, встановлених у законному порядку, зокрема факту притягнення до адміністративної відповідальності. Як наслідок, відсутність такого факту як постанови про притягнення до адміністративної відповідальності унеможливлює законне внесення до Реєстру відомостей про «порушення військового обліку». А тому, на переконання суду, дії відповідача з внесення чи відображення такої інформації є безпідставними та протиправними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях Закону №1951-VIII, який чітко визначає, які відомості можуть бути внесені до Реєстру.
Під час судового розгляду доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку відповідачем не надано.
Обов`язок доведення правомірності своїх дій покладається на суб`єкта владних повноважень (частина 2 статті 77 КАС України).
Відтак, суд вважає, що внесення до Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку без законних на те підстав, а саме, за відсутності факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності, призводить до порушення прав позивача.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача не складався, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не виносилась, суд дійшов висновку, що дії відповідача з внесення або відображення у Реєстрі (зокрема, через застосунок «РЕЗЕРВ+») інформації про порушення правил військового обліку позивачем є протиправними, оскільки вони здійснені без належних правових підстав, що прямо суперечить принципам законності, обґрунтованості та пропорційності дій суб`єктів владних повноважень, закріплених у статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно із статтею 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1064,96 грн. що підтверджено квитанцією від 23.03.2026 року. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 -246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) шляхом виключення інформації щодо порушення ним правил військового обліку.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляду сплаченого судового збору в розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	С.А. Гебеш