П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2206/26	

Суддя першої інстанції - Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,

розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у справі №400/2206/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу від 30 червня 2025 року №183, стягнення моральної шкоди в розмірі 35 625,64 грн, стягнення 39 947,15 грн, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати дії відповідача щодо привласнення та делегування функцій судів протиправними та зобов`язати відповідача утриматися від вчинення зазначених дій; 
- виправити неточну та застарілу інформацію щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв або наркотичних речовин у с. Бобровий Кут, Бериславського р-ну 22 червня 2025 року близько 01:50 год;
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 червня 2025 року №183, яким солдат по мобілізації ОСОБА_1 позбавлений щомісячної премії за червень 2025 року, за вживання алкогольних напоїв або наркотичних речовин та інші порушення, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ОДХ №410 та стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями та дією щодо недоплати щомісячної премії у розмірі 37 517,65 грн;
- визнати дії відповідача протиправними та безпідставними щодо зняття позивача з виконання завдання з охорони об`єкта та стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями та дією щодо втраченої (упущеної) вигоди позивача у сумі 242 950 грн;
- стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень кошти на відшкодування моральної шкоди, у розмірі 35625,64 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у справі №400/2206/26.
Апелянт просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши докази відповідача (характеристики та пояснення), створені у березні 2026 року, неналежними та недопустимими.
04 травня 2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
22 квітня 2026 року недоліки усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження.
05 травня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
07 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження та витребувано додаткові докази.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 20 серпня 2024 року проходить військову службу за мобілізацію. 
З 24 серпня 2024 року ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-зенітника 4 відділення 1 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_2 окремого батальйону охорони.
З лютого 2025 року солдат ОСОБА_1 був направлений у складі підрозділу військової частини, для виконання бойового завдання з охорони об`єктів у Бериславський район Херсонської області.
22 червня 2025 року близько 01:50 год солдат ОСОБА_1 був виявлений командиром з явними ознаками алкогольного сп`яніння у АДРЕСА_1 на місці тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 . Від проходження тесту на стан сп`яніння солдат ОСОБА_1 відмовився.
За цим фактом начальником відділення військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_1 складено стосовно солдата ОСОБА_2 протокол ОДХ №410 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
30 червня 2025 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №183 «Про позбавлення премії та інших видів грошового забезпечення» солдат ОСОБА_1 позбавлений щомісячної премії за червень 2025 року за вживання алкогольних напоїв або наркотичних речовин та інші порушення.
02 вересня 2025 року постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області, провадження у справі №650/4058/25 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
18 листопада 2025 року, 07 грудня 2025 року та 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 звертався до командування Військової частини НОМЕР_1 щодо перегляду питання позбавлення його премії за червень 2025 року, у зв`язку з закриттям судом провадження у справі про адміністративне правопорушення, та виплати йому премії за червень 2025 року.
Зазначені звернення залишені командування Військової частини НОМЕР_1 без задоволення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
На підставі статті 1 Закону України від 24 березня 1999 року №551 «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Пунктом 3 Статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.
Міністерством оборони 30 квітня 2017 року прийнято наказ №233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», згідно з пунктом 1 якого наказано Командувачам видів Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, керівникам інших органів військового управління, командувачу Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України та командувачам оперативних командувань, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам військових частин, зокрема, приймати рішення щодо накладення дисциплінарних стягнень за неналежне виконання службових обов`язків та позбавлення премії повністю за вживання алкогольних напоїв на території військових частин як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу (роботу) в нетверезому стані, порушення громадського порядку в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Відповідно до частини перша статті 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Відповідно до п.4. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: до не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до абзацу другого пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) за місяць, у якому здійснено таке порушення. 
Згідно з абзацом шістнадцятим пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). Проте, відповідно до абзацу п`ятого пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника). 
Колегія суддів дослідила матеріали справи, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
Ключовим доводом апеляційної скарги є посилання на постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2025 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, закрите.
Оцінюючи зазначений довід, колегія суддів виходить із того, що частиною шостою статті 78 КАС України, серед іншого, передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду лише в питаннях, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони цією особою.
Разом із тим, наведена норма не означає автоматичного поширення висновків рішення у справі про адміністративне правопорушення на всі інші правовідносини, що виникають у зв`язку з проходженням військової служби. 
Єдиною підставою для висновку в постанові Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2025 року про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення вказане те, що у протоколі при викладенні фабули правопорушення не зазначено того, що перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та його відмова від проходження огляду мали місце в умовах особливого періоду.
Колегія суддів бере до уваги той факт, що адміністративна та дисциплінарна відповідальність є самостійними видами юридичної відповідальності, що мають різні підстави, мету, умови та порядок застосування. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення саме по собі не спростовує встановленого факту порушення військової дисципліни та не позбавляє уповноважених осіб права на застосування дисциплінарних заходів до військовослужбовця.
Такий підхід відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду, відповідно до якої оцінка поведінки особи у дисциплінарному аспекті здійснюється самостійно та не ставиться у залежність від результатів проваджень щодо інших видів відповідальності.
Колегія суддів враховує, що на момент прийняття наказу №183 командиром Військової частини НОМЕР_1 , командування володіло інформацією про встановлення факту перебування позивача на службі з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду. Зазначені обставини були зафіксовані відповідними службовими документами та стали підставою для прийняття рішення щодо невиплати премії за відповідний місяць.
Крім того, постанова Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2025 року не спростовує факт вживання алкоголю під час несення військової служби, а провадження у справі закрите виключно з формальних підстав.
Що стосується посилання на те, що службове розслідування не проводилось, що свідчить про відсутність підстав для застосування дисциплінарних заходів, колегія суддів зауважує, що ст.84 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" передбачає можливість призначення службового розслідування командиром військової частини, а не його обов`язку, а тому наполягання на зворотному є безпідставним.
Оцінюючи позицію апелянта відносно протиправності позбавлення премії, колегія суддів враховує, що премія не є гарантованою та безумовною складовою грошового забезпечення, яка підлягає виплаті незалежно від дотримання військової дисципліни. Премія може бути зменшена керівником в тому числі, і в зв`язку з порушенням військовослужбовцем встановлених вимог законодавства та наказів командування.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться лише до незгоди позивача з наданою судом оцінкою та прийнятим рішенням.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв