ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року  Справа № 906/593/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 2 квітня 2025 року по справі №906/593/24 (суддя Прядко О.В.)
час та місце ухвалення рішення: 2 квітня 2025 року; м. Житомир, майдан Путятиський, 3/65; повний текст рішення складено 14 квітня 2025 року
за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби
до 
Відповідача 1 Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області
Відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс"
про визнання недійсним договору на закупівлю послуг, застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури (надалі – Прокурор) в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби (надалі – Позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області (надалі – Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС" (надалі – Відповідач 2) у якому просив:
· визнати недійсним договір №301 на закупівлю послуг. Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область. Коригування (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь) від 29 грудня 2023 року, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 (том 1, а.с. 39-47);
·  стягнути з Відповідача 2 на користь Відповідача 1 – 3110634 грн 96 коп., а з Відповідача 1 одержані за рішенням суду 3110634 грн 96 коп. - в дохід держави. 

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що спірний Договір стосувався закупівлі послуг, що вже були предметом попередньої закупівлі UA-2021-04-21-001562-а за договором № 156 від 12 липня 2021 року, був укладеним між тими ж самими сторонами, та підлягає визнанню недійсним на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, як такий, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки був укладений всупереч пунктів 5, 10 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режими воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12 жовтня 2022 року (далі по тексту – Особливості), без використання електронної системи закупівель, за відсутності підстав для його укладення в такому порядку, передбачених підпунктом 8 пункту 13 Особливостей. Вказує, що Договір №301 був укладений за ініціативою Відповідача 2 (виконавця) на позаконкурентних засадах з метою досягнення підвищення ціни за вже надані послуги, отримання підвищеного прибутку та протиправного заволодіння бюджетними коштами. За твердженням Прокурора наявність умислу на підвищення договірної ціни та заволодіння бюджетними коштами вбачається саме в діях Відповідача 2, який ініціював укладення спірного правочину, а недійсність спірного Договору зумовлює застосування особливого виду наслідків його недійсності, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України: стягнення з Відповідача 2 одержаних ним за недійсним Договором № 3010грошових коштів в дохід держави.
Прокурор також зазначив про те, що спірний договір є також недійсним в силу статті 48 Бюджетного кодексу України, оскільки був укладений за відсутності бюджетних призначень та асигнувань, а подальше здійснення відповідного бюджетного призначення згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 199 від 23 лютого 2024 року не має вирішального значення, оскільки з його позиції не спростовує відсутності такого призначення в момент вчинення правочину.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 2 квітня 2025 року в задоволення позову відмовлено (том 3, а.с. 4-14). 
Приймаючи дане судове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що Прокурор не довів обставин недодержання сторонами спірного Договору 301 в момент його вчинення конкретних вимог законодавства, не довів суперечності Договору 301 інтересам держави та суспільства, обставин його укладення Відповідачем 2 з метою заволодіння коштами державного бюджету. За висновком суду першої інстанції спірний Договір 301 був правомірно укладений між Відповідачами 1 та 2 без використання електронної системи закупівель, що було найбільш економічно доцільним, оскільки договір стосувався закупівлі послуг, що є додатковими в розумінні підпункту 8 пункту 13 Особливостей, чого Прокурор не спростував. Суд наголосив, що додатковий характер передбачених Договором 301 послуг підтверджується результатами проведеної на замовлення Відповідача 2 будівельно-технічної експертизи та матеріалами справи в цілому.
В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд також вказав, що підстави для визнання недійсним спірного Договору № 301 відповідно до частини третьої статті 48 Бюджетного кодексу України відсутні, оскільки положення цієї норми права стосуються розпорядника бюджетних коштів та не розповсюджуються на Відповідача 1 як на одержувача бюджетних коштів, а відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та що положення цієї норми стосуються нікчемності правочину (недійсність якого прямо встановлена законом), який не підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Суд першої інстанції при цьому звертає увагу, що фінансові зобов`язання за Договором 301 є довгостроковими, оскільки становлять більше 1 календарного року і фінансування робіт, передбачених Договором №301, було передбачене Планом заходів за бюджетною програмою КПК ВК 3111320 “Фінансове забезпечення заходів з розвитку аеродромної інфраструктури, у тому числі завершення будівництва, реконструкції аеродромної та енергетичної інфраструктури, задіяної у забезпеченні належного функціонування Міжнародного аеропорту “Львів” імені Данила Галицького та фінансового забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм”, затвердженим у грудні 2023 року Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України та погодженим Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, в розрізі завдань, визначених Державною програмою підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 21 грудня 2020 року № 1287, та Державною цільовою програмою розвитку аеропортів до 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 24 лютого 2016 року № 126 на 2023 рік.

Прокурор не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 35-43), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив апеляційний господарський суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Прокурор, зокрема зазначає, що висновок суду про закупівлю Відповідачем 1 у Відповідача 2 додаткових робіт не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах та що, висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №822/10-2024 від 9 жовтня 2025 року не спростовує підстав позовних вимог Прокурора, а застосування для оцінки дійсності правочину обставин його виконання свідчить про помилкову оцінку судом першої інстанції характеру спору.
Прокурор зазначає, що оспорюваний Договір №301, укладений за відсутності відповідних бюджетних призначень та асигнувань, підлягає визнанню недійсним з підстав невідповідності актам цивільного законодавства. Вважає, що подальше здійснення відповідного бюджетного призначення постановою Кабінету Міністрів України №199 від 23 лютого 2024 року не має вирішального значення, адже не спростовує його відсутності безпосередньо в момент вчинення правочину.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 25 серпня 2025 року скасував рішення Господарського суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року в справі № 906/593/24 (у складі колегії суддів: Саврія В. А., Крейбух О. Г., Коломис В. В.) та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору відповідно до частини третьої статті 48 Бюджетного кодексу України, однак задовольнив позові вимоги з підстав того, що спірний Договір №301 був укладений всупереч підпункту 8 пункту 13 Особливостей, оскільки не передбачав ні закупівлю додаткових робіт, ні збільшення обсягу робіт, передбачених первинним Договором 156, а Відповідач 2 ініціював зміну проектних рішень щодо робіт, виконання яких передбачалося попереднім Договором № 156, однак які в межах цього договору фактично ним виконані не були, що підтверджується змістом Обґрунтування Відповідача 1, затвердженого 29 грудня 2023 року виконуючим обов`язки начальника Відповідача 1, та пунктами 7 – 10 висновку експерта, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 822/10-2024 від 9 жовтня 2025 року, який за висновком суду, жодним чином не підтверджує додаткового характеру робіт за спірним Договором 301 щодо робіт, передбачених попереднім Договором №156.

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду Відповідачі 1 і 2 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами в яких як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції Відповідачі 1 та 2 послалися на не застосування статі 228 Цивільного кодексу України, та не мотивування застосування правових наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 лютого 2026 року по справі №906/593/24 касаційні скарги Відповідачів 1 і 2 задоволено частково. Постанову апеляційного господарського суду від 25 серпня 2025 року (у складі колегії суддів: Саврія В. А., Крейбух О. Г., Коломис В. В.) у справі № 906/593/24 скасовано, а справу № 906/593/24 передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив вказівки, котрі необхідно було виконати під час нового розгляду її судом апеляційної інстанції, зокрема: 
правовими підставами позову є виключно положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та стаття 48 Бюджетного кодексу України, які передбачають різні підстави недійсності правочину; з позиції касаційного суду, суд апеляційної інстанції не врахував наведеного, залишив поза увагою дійсні підстави позову у цій справі (як фактичні, так і правові) та, як наслідок, не дослідив належним чином та не встановив дійсного характеру спірних правовідносин між сторонами; враховуючи те, що суд апеляційної інстанції при здійсненні апеляційного розгляду цієї справи безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та не з`ясував обставини, що підлягають встановленню відповідно до цієї норми права, не перевірив правильність її застосування місцевим господарським судом, Верховний Суд зазначає про необхідність скасування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 серпня 2025 року у цій справі з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду слід застосувати частину третю статті 228 Цивільного кодексу України з урахуванням останніх висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норм права, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 5 березня 2026 року (в складі колегії суду головуючий суддя Василишин А.Р. суддя Маціщук А.В. суддя Філіпова Т.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року по справі №906/593/24. Запропоновано сторонам подати письмові пояснення, відзив на апеляційну скаргу з врахуванням правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 лютого 2026 року по справі №906/593/24, в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали з доказами їх (доданих до нього документів) надсилання учасникам по справі в порядку частини 2 статті 263 ГПК України.
13 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Відповідач 1, з підстав, наведених в даній заяві, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач 1 вказав, що з огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття з його позиції може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Як зауважує Відповідач 1 ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. 
Крім того, Відповідач 1 зауважив, що законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи вважається висновок суду першої інстанції щодо безпідставності доводів Прокурора стосовно проведення процедури закупівлі UA-2024-01-03-000399-a та укладення Договору № 301 за відсутності бюджетних призначень та асигнувань. 
17 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" від Прокурора надійшли додаткові письмові пояснення в яких Прокурор просив приєднати дані пояснення до матеріалів справи № 906/593/24 та врахувати їх при розгляді. Прокурор вказав, що коригування проектної документації не може розцінюватися додатковими роботами чи послугами, пов`язаними з предметом закупівлі за основним Договором №156 в розумінні підпункту 8 пункту 13 Особливостей, а тому не становить собою підстави для здійснення закупівлі без використання електронної системи закупівлі. Наголошує, що аналогічним чином, в силу договірних умов саме на виконавця покладалося обов`язок забезпечити постачання необхідних матеріалів, конструкцій та виробів, в тому числі металевих аркових опорних конструкцій для встановлення оглядових відеокамер, відеокамер розпізнавання задніх номерів та номерів причепів автотранспортних засобів, а тому неспроможність Відповідача 2 виконати договірні зобов`язання в цій частині, з позиції Прокурора, не є підставою для укладення нового договору. Прокурор вказав, що приймаючи до уваги, що Договір 301 укладений на позаконкурентних засадах, за відсутності до цього належних та достатніх правових підстав, а також є таким, що ініційований з метою заволодіння коштами державного бюджету, зазначений правочин підлягає визнанню недійсним також з підстав невідповідності інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Щодо наявності умислу Відповідача 2 на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, то Прокурор вказав, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається у вчиненні сторонами правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 23 березня 2026 року проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 1 квітня 2026 року об 14:00 год..
30 березня 2026 року через підсистему "Електроний суд" від Прокурора надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до завершення перегляду Великою Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/20111/23. 
Ухвалою апеляційного господарського суду від 1 квітня 2026 року клопотання Житомирської обласної прокуратури про зупинення апеляційного провадження у справі №906/593/24 - задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі №906/593/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 18 травня 2026 року поновлено апеляційне провадження у справі №906/593/24 за апеляційною скаргою Прокурора на рішення Господарського суду Житомирської області від 2 квітня 2025 року в справі №906/593/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 3 червня 2026 року об 15:20год.

В судове засідання від 3 червня 2026 року представник Позивача не з`явився.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 23 березня 2026 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.
В той же час, згідно пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи вищевказане суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.
У зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, затягування розгляду скарги може призвести до порушення прав осіб, що з`явилися у судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Позивача за наявними в матеріалах справи доказами. 

В судовому засіданні від 3 червня 2026 року Прокурор підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Прокурор вказав, що коригування проектної документації не може розцінюватися додатковими роботами чи послугами, пов`язаними з предметом закупівлі за основним Договором 156 в розумінні підпункту 8 пункту 13 Особливостей, а тому не становить собою підстави для здійснення закупівлі без використання електронної системи закупівлі. Вказав, що аналогічним чином, в силу договірних умов саме на виконавця покладалося обов`язок забезпечити постачання необхідних матеріалів, конструкцій та виробів, в тому числі металевих аркових опорних конструкцій для встановлення оглядових відеокамер, відеокамер розпізнавання задніх номерів та номерів причепів автотранспортних засобів, а тому неспроможність Відповідача 2 виконати договірні зобов`язання в цій частині, з позиції Прокурора, не є підставою для укладення нового договору. Прокурор вказав, що приймаючи до уваги, що Договір 301 укладений на позаконкурентних засадах, за відсутності до цього належних та достатніх правових підстав, а також є таким, що ініційований з метою заволодіння коштами державного бюджету, зазначений правочин підлягає визнанню недійсним також з підстав невідповідності інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Щодо наявності умислу Відповідача 2 на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, то Прокурор вказав, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається у вчиненні сторонами правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Прокурор вказав, що стаття 228 Цивільного кодексу України не містить припису щодо обов`язкового встановлення вини сторін (сторони) правочину на підставі вироку суду у кримінальній справі. Констатує, що питання, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідними особами, як і спрямованість умислу осіб, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом.
В судовому засіданні від 3 червня 2026 року представник Відповідач 1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Прокурора, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому представник Відповідач 1 вказав, що з огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття з його позиції може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася.
В судовому засіданні від 3 червня 2026 року представник Відповідач 2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Прокурора, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому представник Відповідача 2 вказав, що норма частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. Крім того, представник Відповідач 2 зауважив, що законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи вважається висновок суду першої інстанції щодо безпідставності доводів Прокурора стосовно проведення процедури закупівлі UA-2024-01-03-000399-a та укладення Договору № 301 за відсутності бюджетних призначень та асигнувань, внаслідок чого в силу частини 3 статті 48 Бюджетного кодексу України взяті Службою бюджетні зобов`язання є недійсними. 
Заслухавши пояснення Прокурора, представників Відповідача 1 та Відповідача 2, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 21 квітня 2021 року Відповідачем 1 (замовник) на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-04-21-001562-a) оприлюднено оголошення №UA-2021-04-21-001562-а про проведення відкритих торгів за предметом “ГБН Г.1-218-182:2011 “Ремонт автомобільних доріг загального користування. Види ремонтів та перелік робіт”. Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область (з розробкою проектної документації) (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь)” (том 1, а.с.25-27).
Рішенням тендерного комітету замовника №212 від 19 травня 2021 року затверджено тендерну документацію на закупівлю послуг за предметом “ГБН Г. 1-218- 182:2011 “Ремонт автомобільних доріг загального користування. Види ремонтів та перелік робіт”. Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область (з розробкою проектної документації) (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь) (зі зміною 2) (том 1, а.с.28-38).
За змістом пункту 1.1 Технічного завдання, що є додатком №6 до затвердженої та оприлюдненої Відповідачем 1 тендерної документації, предметом закупівлі є повний комплекс робіт з проектування, постачання та монтажу обладнання та опорних конструкцій, підготування дорожнього покриття, а також введення в експлуатацію об`єкта (майданчика) зважування в русі (WIM) (далі – об`єкт) з усім обладнанням та програмним забезпеченням, в числі яких система розпізнавання номерних знаків транспортних засобів, яка включає в себе камеру для автоматичного розпізнавання номерних знаків (ANRP).
Як визначено пунктом 1.3 Технічного завдання, комплекс робіт і послуг зі спорудження об`єкта містить основні послуги, а саме: роботи з підготовки дорожнього покриття; роботи з виготовлення опорних конструкцій, включно з усіма необхідними проектно-конструкторськими роботами, пов`язані із земляними роботами, фундаментом та металевою конструкцією; роботи з тестування, введення в експлуатацію та інтеграції всіх компонентів системи, в тому числі для роботи з ЦОД; послуги з навчання персоналу замовника (українською мовою); послуги з отримання сертифікатів, дозволів, погоджень, висновків та експертиз, необхідних для успішної реалізації проекту; послуги з технічної підтримки та гарантійного ремонту; послуги з підключення до інженерних мереж.
Згідно відомостей обсягів робіт, передбачених тендерною документацією, закуповуваний комплекс робіт включає в себе, окрім іншого, роботи щодо демонтажу та влаштування 216 погонних метрів однобічного металевого бар`єрного огородження (глава 7 відомостей) (том 1, а.с. 37 на звороті).
Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 Технічного завдання, Відповідач 2 готує окреме технічне завдання на розроблення проектної документації, яке затверджується замовником. Проектна документація повинна бути розроблена та погоджена відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1, підпунктом 3.2.6 пункту 3.2 Технічного завдання, Відповідач 2 несе повну відповідальність за встановлення всього устаткування об`єкту. Облаштування монолітних бетонних та залізобетонних конструкцій необхідно виконувати відповідно до робочих креслень конструкцій, проекту виробництва робіт і дотримання вимог ДСТУ Б В.2.6-200: 2014 “Конструкції металеві будівельні. Вимоги до монтажу” або іншого чинного стандарту.
За результатами відкритих торгів рішенням тендерного комітету замовника переможцем закупівлі визначено Відповідач 2, про що складено протокол №261 від 24 червня 2021 року.
12 липня 2021 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір №156 (том 1, а.с.39-51), в порядку та на умовах якого Відповідач 1 доручив, а Відповідач 2 зобов`язався надати послуги з розробки тендерної документації та виконання поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ – Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область (з розробкою проектної документації) (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь), а Відповідач 1 зобов`язався прийняти та оплатити послуги. Предметом Договору 156 є повний комплекс робіт з проектування, постачання та монтажу обладнання та опорних конструкцій, підготування дорожнього покриття, а також введення в експлуатацію об`єкта (майданчика) зважування в русі (WIM) з усім обладнанням та технічним забезпеченням включно.
У відповідності до підпунктів 4.1, 4.2 Договору 156, сума Договору 156 становить 28436800 грн, у тому числі ПДВ 4739466 грн 67 коп.. Бюджетні та фінансові зобов`язання за Договором 156 дорівнюють договірній ціні за виключенням зворотних сум та становлять 28347402 грн 40 коп., у тому числі ПДВ 4739466 грн 67 коп..
Строк надання послуг, згідно з пунктом 7.1 Договору 156 - до 31 грудня 2021 року. 
За пунктом 2.6 Договору 156, Відповідач 2 зобов`язався надати передбачені Договором 156 послуги, якість яких відповідає вимогам будівельних норм і правил.
Пунктом 10.2 Договору 156 визначено, що розробка проектної документації покладається на Відповідача 2. Експертиза (позитивна) є завершальним етапом розроблення проектної документації на поточний ремонт. На Відповідача 2 покладається відповідальність за відповідність проектної документації вимогам нормативно-правових актів та будівельним нормам.
Відповідно до підпунктів 11.3.1, 11.3.3 пункту 11.3 Договору 156, Відповідач 2 зобов`язався: забезпечити надання послуг у строки, встановлені Договором 156; забезпечити постачання необхідних для надання послуг матеріалів, конструкцій, виробів; передати Відповідачу 1 у порядку, передбаченому законодавством закінчені послуги; своєчасно усувати недоліки послуг (робіт), допущені з його вини; інформувати замовника про обставини, що перешкоджають наданню послуг за договором, а також заходи, необхідні для їх усунення.
У додатку №4 до Договору 156 (протокол узгодження цін на матеріальні ресурси) сторони узгодили ціни на матеріальні ресурси згідно зазначеного у ньому переліку (том 1, а.с.50-51).
У подальшому між сторонами укладено низку додаткових угод до Договору №156 (том 1, а.с. 52-66). Зокрема, Додатковими угодами №156/1/158 від 12 липня 2021 року, №156/2/259 від 16 листопада 2021 року, №156/3/268 від 23 листопада 2021 року, №156/4/270 від 23 листопада 2021 року, №156/5/327 від 22 грудня 2021 року уточнено договірну ціну та суму фінансування у 2021 році (том 1, а.с.52-59). Додатковою угодою №156/6/393 від 28 грудня 2021 року продовжено строк дії Договору 156 та строк надання послуг за ним до 31 грудня 2022 року (том 1, а.с.60-61).
Також Додатковою угодою №156/7/26 від 8 лютого 2022 року продовжено строк дії банківської гарантії, а додатковими угодами №156/8/36 від 21 лютого 2022 року, №156/9/147 від 4 серпня 2022 року, №156/10/169 від 10 серпня 2022 року визначено суму фінансування на 2022 рік (том 1, а.с.63-65).
У додатковій угоді №156/11/137 від 26 грудня 2022 року сторони підтвердили, що на момент її підписання між ними немає неврегульованих спорів з приводу виконання Договору 156, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по оплаті наданих послуг, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по Договору 156. Згідно з пунктом 17.1 Договору 156 зобов`язання сторін вважаються виконаними (том 1, а.с.66).
На офіційному вебпорталі електронної системи публічних закупівель “Prozorro” Відповідачем 1 оприлюднено звіт про виконання договору про закупівлю №UA-2021-04-21-001562-а, сформований 28 грудня 2022 року (том 1, а.с. 67-68).
Поряд із цим на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-01-03-000399-a) Відповідачем 1 оприлюднено звіт про Договір, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2024-01-03-000399-a (том 1, а.с. 69-70), зі змісту якого слідує, що 29 грудня 2023 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір №301 на закупівлю послуг з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область. Коригування (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь; том 1, а.с. 75-86).
Як обумовлено Договором 301, в порядку та на умовах, визначених Договором № 301, Відповідач 1 доручає, а Відповідач 2 зобов`язався надати послуги з коригування проектної документації та з поточного переднього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів. Мукачево, Ужгород). Житомирська область. Коригування (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь), а Відповідач 1 зобов`язався прийняти та оплатити послуги.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору №301, сума Договору 301 становить 7620669 грн 86 коп., у тому числі ПДВ 1270111 грн 64 коп.. Бюджетні та фінансові зобов`язання за Договором №301 дорівнюють договірній ціні за виключенням зворотних сум та становлять 7338406 грн 56 коп., у тому числі ПДВ 1223067 грн 76 коп..
Пунктом 7.1 Договору № 301 визначено, що строк надання послуг: з дати підписання Договору 301 по 31 грудня 2024 року.
Цей Договір №301 згідно з пунктом 16.1, набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2024 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
У додатку №4 до Договору №301 (протокол узгодження цін на матеріальні ресурси) сторони узгодили ціни на матеріальні ресурси згідно зазначеного у ньому переліку (том 1, а.с. 85-86).
У подальшому сторони уклали Додаткові угоди №301/1/47 від 15 квітня 2024 року та №301/2/52 від 17 квітня 2024 року до Договору №301, якими визначили суму фінансування на 2024 рік в остаточному розмірі 7338406 грн 56 коп. з ПДВ (том 1, а.с. 87, 88).
Сторони уклали також додаткову угоду №301/3/116 від 19 грудня 2024 року до Договору №301, якою зменшили суму фінансування у 2024 році на 4227771 грн 60 коп., а всього сума фінансування на 2024 рік становить 3110634 грн 96 коп. з ПДВ, та продовжили строк дії Договору і строк надання послуг за ним по 31 грудня 2025 року. Згідно додатку №3 “План фінансування” до Договору №301 та додаткової угоди №301/3/116 від 19 грудня 2024 року, обсяг фінансування на 2024 рік склав 3110634 грн 96 коп., на 2025 рік – 4227771 грн 60 коп.. Термін надання послуг: з дати підписання Договору 301 по 31 грудня 2025 року (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-01-03-000399-a).
За змістом обґрунтування підстави для здійснення закупівлі згідно з підпунктом 8 пункту 13 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178 (зі змінами), затвердженого в.о. начальника Відповідача 1 від 29 грудня 2023 року та оприлюдненого в електронній системі закупівель 3 січня 2024 року, укладення Договору № 301 без використання електронної системи закупівель пояснюється саме необхідністю закупівлі додаткових робіт чи послуг, пов`язаних з предметом закупівлі основного договору, в того самого виконавця робіт/надавача послуг.
Листом №03-09/1559 від 25 листопада 2022 року Відповідач 1 як автор проекту “Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ — Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область (з розробкою проектної документації)” просив виконати корегування проектної документації та провести експертизу проекту. Відповідач 2 виконав корегування проектно-кошторисної документації та провів експертизу проекту (позитивний експертний звіт від 28 листопада 2022 року №ЛВ 0275-4498-22/УЕГ/В). Проектна документація затверджена наказом Відповідача 1 №215 від 14 грудня 2022 року. Проте у 2022 році не було укладено угоди на виконання додаткового обсягу робіт, передбачених відкорегованим проектом, у зв`язку із закінченням бюджетного 2022 року.
Відповідач 2 листом №315 від 9 серпня 2023 року звернувся до Відповідача 1 з проханням розглянути можливість проведення корегування проектної документації на поточний середній ремонт з влаштуванням елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ—Чоп на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область з таких причин:
1) запропоновані металеві аркові опорні конструкції для встановлення оглядових відеокамер, відеокамер розпізнавання задніх номерів та номерів причепів автотранспортних засобів можуть бути виготовлені не раніше 4-5 місяців від дати замовлення, тому запропоновано розробити альтернативний варіант опорної конструкції для відеокамер, що забезпечить зниження складності та вартості існуючого проектного рішення без погіршення технічних характеристик, та може бути встановлене протягом 7 днів від дати замовлення і забезпечить швидке закінчення будівельно-монтажних робіт на об`єкті, пришвидшить передачу об`єкту на баланс замовника для забезпечення контролю за перевантаженнями на вказаній ділянці автомобільної дороги, що дозволить забезпечити додаткові надходження до Державного бюджету України та збереження дорожнього покриття;
2) повторне застосування двобічного бар`єрного огородження у якості однобічного бар`єрного огородження неможливе, оскільки стримувальна здатність при однобічному використанні складе 190 кДж, при необхідності забезпечення стримувальної здатності на рівні не менше 280 кДж згідно ДСТУ Б В.2.3-12-2004 “Огородження дорожнє металеве бар`єрного типу. Загальні Технічні умови” для однобічних конструкцій. Запропоновано виконати заміну існуючого двобічного бар`єрного огородження на відповідний тип (11ДО-280-0,8-1,33-1,1) однобічного бар`єрного огородження згідно ДСТУ Б В.2.3-12-2004. Також для унеможливлення об`їзду зони зважування по укріпленій бічній смузі (ширина якої 2,5 м) пропонується виконати звуження ширини узбіччя до 1 м.
При цьому вказано, що виникають додаткові обсяги робіт, пов`язані: із застосуванням нового типу бар`єрного огородження замість повторного застосування існуючого бар`єрного огородження; із коригуванням проектної документації, затвердженої наказом Відповідача 1 №215 від 14 грудня 2022 року.
У грудні 2023 року Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України затверджено, а Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України погоджено План заходів за бюджетною програмою КПК ВК 3111320 “Фінансове забезпечення заходів з розвитку аеродромної інфраструктури, у тому числі завершення будівництва, реконструкції аеродромної та енергетичної інфраструктури, задіяної у забезпеченні належного функціонування Міжнародного аеропорту “Львів” імені Данила Галицького та фінансового забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм” в розрізі завдань, визначених Державною програмою підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 21 грудня 2020 року №1287, та Державною цільовою програмою розвитку аеропортів до 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 24 лютого 2016 №126 на 2023 рік, (надалі – План заходів, том 1, а.с. 160 на звороті – 167), що є підставою для продовження та завершення робіт по об`єкту. 
Листом Відповідача 2 №873 від 15 грудня 2023 року, який є додатком до вищевказаного обґрунтування, Відповідача 1 повідомлено, що для виконання корегування у найкоротший термін необхідно надати завдання на корегування проектної документації, пройти експертизу кошторисної документації, провести процедуру закупівлі в одного учасника та укласти угоду з товариством на виконання додаткового обсягу робіт по об`єкту “Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм Львів, Мукачево, Ужгород) Житомирська область (з розробкою проектної документації)”, враховуючи необхідність збереження єдиної технології будівництва і пуско-налагоджувальних робіт та застосування обладнання сумісного з уже встановленим на об`єкті; забезпечити виконання додаткового обсягу робіт по об`єкту та забезпечити введення об`єкта в експлуатацію (том 1, а.с.74).
До справи, серед іншого, долучено завдання №7 на корегування проектної документації на поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 — км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм Львів, Мукачево, Ужгород) Житомирська область, затверджене в.о.начальника Відповідача 1 від 18 грудня 2023 року (том 1, а.с. 174-176).
За даними Єдиного вебпорталу використання публічних коштів, на виконання Договору №301 та відповідно до акта КБ-2в №9 від 17 квітня 2024 року, 3 травня 2024 року Відповідачем 1 сплачено Відповідачу 2 кошти в сумі 3110634 грн 96 коп. за надані послуги (том 1, а.с. 89).
Також з 18 квітня 2024 року до 29 квітня 2024 року на підставі виявлених органом державного фінансового контролю ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель, було проведено моніторинг процедури закупівлі UA-2024-01-03-000399-a, яку проводив Відповідач 1.
Відповідно до висновку про результати моніторингу процедури закупівлі №UA-2024-01-03-000399-a, за результатами аналізу питання відображення закупівлі у річному плані, оприлюднення інформації про закупівлю, обґрунтування проведення закупівлі без застосування електронної системи закупівель на підставі пункту 13 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування – порушень не встановлено (том 1, а.с.167 на звороті – 168).
З матеріалів справи вбачається, що Прокурор звертався до Позивача з листом №15/2-234вих-24 від 25 квітня 2024 року про виявлені порушення вимог законодавства про публічні закупівлі при проведенні Відповідачем 1 закупівлі №UА-2024-01-03-000399-а та проханням в межах наданих контрольних повноважень провести опрацювання наведеної інформації, вжити заходів на захист порушених інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Одночасно повідомлено, що у разі невжиття заходів на захист інтересів держави або зволікання з вжиттям відповідних заходів, прокуратурою вирішуватиметься питання щодо самостійного звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивача (том 1, а.с.90-94).
У відповідь Позивач направив лист №260615-17/1264-2024 від 2 травня 2024 року з повідомленням про те, що відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України та Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю” органам державного фінансового контролю надано право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, а не самостійно звертатися до суду щодо визнання недійсними договорів (том 1, а.с. 95-97).
Оскільки органом державного фінансового контролю після отримання повідомлення прокуратури жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави не вжито і порушені, з позиції Прокурора, інтереси держави залишилися незахищеними, Прокурор на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” листом від 29 травня 2024 року №15/2-340вих-24 повідомив Позивача про самостійне звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Позивача (том 1, а.с. 98-99). 
Зважаючи на все описане вище Прокурор в інтересах держави в особі Позивача звернувся до суду з позовом на захист інтересів держави в якому просив визнати недійсним Договір № 301 та застосувати наслідки недійсності правочину. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
За приписами частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як визначає стаття 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
При цьому, суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі". Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
За змістом статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Частиною першою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги Прокурора щодо порушення оскаржуваним Договором №301 інтересів держави та суспільства її моральним засадам, що ніби то призвело до незаконного заволодіння державними коштами в розрізі вказівок, наведених в постанові від 12 лютого 2026 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №906/593/24, зокрема щодо дослідження предмету та підстав позовних вимог, заявлених Прокурором, колегія суду дослідує оскаржуваний правочин з призми дії частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, з огляду на що, ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною першою, пунктами 4, 5 частини третьої, частиною шостою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів – зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Предмет позову кореспондує із способами захисту права, визначеними, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто посилання на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. 
Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом позову Прокурор визначив вимоги про визнання недійсним укладеного між Відповідачами Договору № 301 та про стягнення з Відповідача 2 на користь Відповідача 1, а з Відповідача 1 в дохід держави 3 110 634 грн 96 коп..
Як на підстави заявленого позову Прокурор послався на те, що спірний Договір № 301 ніби то стосувався закупівлі послуг, що вже були предметом попередньої закупівлі UA-2021-04-21-001562-а за Договором № 156, котрий був укладеним між тими ж самими сторонами, та з позиції Прокурора, підлягає визнанню недійсними на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, як такий, що суперечать інтересам держави та суспільства, оскільки був укладений на позаконкурентних засадах всупереч пунктів 5, 10 Особливостей без використання електронної системи закупівель, за відсутності підстав для його укладення в такому порядку, передбачених підпунктом 8 пункту 13 Особливостей, з метою досягнення Відповідачем 2 підвищення ціни за вже надані послуги, отримання підвищеного прибутку та протиправного заволодіння бюджетними коштами. За твердженням Прокурора в діях Відповідача 2, який ініціював укладення спірного правочину, вбачається наявність умислу на підвищення договірної ціни та заволодіння бюджетними коштами, а недійсність спірного Договору 301 зумовлює застосування особливого виду наслідків його недійсності, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України: стягнення з Відповідача 2 одержаних ним за недійсним договором грошових коштів в дохід держави.
Крім того, Прокурор зазначив про те, що спірний Договір 301 є також недійсним в силу статті 48 Бюджетного кодексу України, оскільки був укладений за відсутності бюджетних призначень та асигнувань.
Отже, як вбачається з визначених Прокурором предмета та підстав позову, заявлена Прокурором вимога про визнання недійсним Договору № 301 відповідає способу захисту порушених прав, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України. 
Як вже вказано вище у даній постанові, як на підстави позову Прокурор послався на те, що Договір 301 суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки був укладений на позаконкурентних засадах та за відсутності бюджетних призначень і асигнувань, з огляду на що підлягає визнанню недійсним на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та статті 48 Бюджетного кодексу України. Тобто, саме зазначені норми права були визначені Прокурором правовою підставою позову. 
При цьому, доводи Прокурора про те, що укладення Договору 301 без використання електронної системи закупівель суперечить положенням Закону України “Про публічні закупівлі”, пунктам 5, 10 та підпункту 8 пункту 13 Особливостей були наведені виключно в обґрунтування того, що спірний Договір №301 суперечить інтересам держави та суспільства, як такий, що був укладений на позаконкурентних засадах. 
Тобто доводи Прокурора про невідповідність спірного Договору 301 положенням Закону України “Про публічні закупівлі”, пунктам 5, 10 та підпункту 8 пункту 13 Особливостей були наведені у безпосередньому взаємозв`язку з доводами про порушення антиконурентних засад публічних закупівель, є похідними від визначеної Прокурором такої підстави позову, як суперечність Договору №301 інтересам держави та суспільства, що є підставою недійсності правочину, визначеною частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України. 
Крім того, позовна вимога про визнання недійним Договору №301 заявлена Прокурором саме у поєднанні з вимогою про послідовне стягнення з Відповідачів 1 та 2 отриманих за спірним правочином грошових коштів в дохід держави, що є наслідком недійсності правочину, передбаченим виключно частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене вбачається, що у цій справі правовими підставами позову є виключно положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та стаття 48 Бюджетного кодексу України, які передбачають різні підстави недійсності правочину.
З огляду на що, колегія суду діючи в межах вимог та доводів позовної заяви і апеляційної скарги досліджує спірний правочин на невідповідність його інтересам держави та суспільству та спрямованість такого правочину на порушення правового господарського порядку.
У відповідності до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норми чинного законодавства не містять визначення понять “інтерес” загалом та “інтерес держави і суспільства” зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.
При цьому колегією апеляційного господарського суду враховується факт того, що Верховний Суд у своїх правових позиціях виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).
Поняття “інтереси держави” має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 922/1391/18, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
При цьому, колегією суду враховується і те, що скасовуючи постанові апеляційного господарського суду від 25 серпня 2025 року по справі № 906/593/24 та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив про те, що: при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін з урахуванням останніх висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норм права, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23
Відтак колегія суду враховуючи правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведену в постанові від 19 грудня 2025 року в справі № 922/3456/23 констатує, що  не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, а відтак досліджує підставу та наслідки укладення спірного правочину в розрізі доказів, долучених Прокурором до матеріалів справи в підтвердження порушення таким правочином інтересів держави та суспільства та завдання значних збитків так і доводів та доказів Відповідачів 1 та 2 в спростування таких доводів.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, Прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
У частині 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачаються наступні правові наслідки: спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна; ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Відтак, вирішуючи питання щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України має враховуватися те, що санкції, передбачені вказаною нормою права є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
При цьому, конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України.
З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24 листопада 2020 року, заява №75414/10). Заявник разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання з конфіскацією завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей статті 1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду, колегія суду вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, Прокурор заявляючи позовні вимоги не дотримався принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, Прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (необхідність в проведенні додаткових робіт) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. 
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частиною 3 статтею 228 Цивільного кодексу України.
Водночас, колегія суду наголошує на тому, що Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
При цьому, доходячи таких висновків, колегією суддів враховується, що кошти на оскаржуваний Договір №301 були отримані внаслідок затвердження в грудні 2023 року Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України, а Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України погодження Плану заходів за бюджетною програмою КПК ВК 3111320 “Фінансове забезпечення заходів з розвитку аеродромної інфраструктури, у тому числі завершення будівництва, реконструкції аеродромної та енергетичної інфраструктури, задіяної у забезпеченні належного функціонування Міжнародного аеропорту “Львів” імені Данила Галицького та фінансового забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм” в розрізі завдань, визначених Державною програмою підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 21 грудня 2020 року №1287, та Державною цільовою програмою розвитку аеропортів до 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 24 лютого 2016 №126 на 2023 рік, (надалі – План заходів, том 1, а.с. 160 на звороті – 167), зокрема, окремо на Житомирську область в сумі 800000 грн, що і було підставою для продовження та завершення робіт по об`єкту. 
В той же час апеляційний господарський суд враховує факт того, що Прокурором не долучено, а матеріалами справи не підтверджено вчинення Відповідачем 1 чи Відповідачем 2 кримінального злочину (тобто, в даній справі відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа (Відповідач 1 чи Відповідач 2) відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання).
Також, колегією суддів враховується, що відповідно до висновку про результати моніторингу процедури закупівлі №UA-2024-01-03-000399-a, за результатами аналізу питання відображення закупівлі у річному плані, оприлюднення інформації про закупівлю, обґрунтування проведення закупівлі без застосування електронної системи закупівель на підставі п.13 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування – порушень не встановлено (том 1, а.с.167 на звороті – 168).
Окрім того, дослідивши наявний в матеріалах справи висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 9 жовтня 2024 року №822/10-2024, котрий складений судовим експертом на замовлення Відповідача 2 (том 2, а.с. 62-68, 73-196), вбачається, що: 
· невідповідностей розробленої проєктно-кошторисної документації по об`єкту: “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область” вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва дослідженням не виявлено;
·  об`єкт “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область” в разі його реалізації відповідно до проєктно-кошторисної документації по цьому об`єкту відповідав би вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, чинним на дату проектування;
· проєктна документація по об`єкту: “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область. Коригування” враховує вимоги нормативно-правових актів, які чинні на дату проведення експертизи;
· невідповідностей обсягів та вартості фактично виконаних робіт по будівництву з коригуванням об`єкту: “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область”, зазначених у звітній документації підрядника, обсягам та вартості, визначеними проєктно-кошторисною документацією, та договірній ціні до Договору та Договору №301 дослідженням не виявлено;
·  всі будівельні роботи по об`єкту: “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область”, відсоток виконання основних будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт складає 100%. В той же час у експерта відсутні документи про належне оформлення готовності до експлуатації змонтованого обладнання та інших елементів системи моніторингу. Тому визначити відсоток готовності до експлуатації об`єкту в цілому не вбачається можливим;
·  задвоєння обсягів робіт у Договорі №301 по об`єкту: “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область” з обсягами робіт, виконаних по Договору №156, дослідженням не виявлено;
·  запропоновані Відповідачем 2 металеві арки для кріплення камер по першому проекту відповідають вимогам будівельних норм та правил;
· заміна металевих арок для кріплення камер на стовпи не вплинула на якість проекту, забезпечивши такий самий рівень функціональності та надійності при встановленні камер для контролю дорожньої обстановки;
· у наданих до дослідження матеріалах відсутні відомості про те, що Відповідач 2 використовувало двобічне бар`єрне огородження в якості однобічного бар`єрного огородження. Обстеження на місці факту наявності використання на ділянці 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ-Чоп двобічного огородження не виявило;
·  відповідно до Договору №156 Відповідач 2 роботи по демонтажу або встановленню бар`єрного огородження не виконував. Відповідно до виконавчої документації Відповідача 2, складеної на виконання Договору №301, було демонтовано 143 м двобічного дорожнього огородження (тип 11ДД за ДСТУ В.2.3-12-2004) та встановлено 524 м однобічного дорожнього огородження (тип 11ДО-280-0,8-1,33-1,1 за ДСТУ В.2.3-12-2004). Встановлення однобічного дорожнього огородження в кількості 524 м передбачено проектом “Поточний середній ремонт з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область. Коригування” шифр 156.07/2021-ОДР.01 том 2 “Основні креслення” аркуш 7, кошторисною документацією до цього проекту та договірною ціною до Договору №301.
Висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.
Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що розглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року в справі №450/3032/19, від 7 лютого 2024 року в справі №201/11458/20).
Підсумовуючи усе описане вище колегія суду резюмує, що враховуючи відсутність доказів котрі б вказували на вчинення Відповідачем 1 чи Відповідачем 2 кримінального злочину (тобто, за відсутності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа (Відповідач 1 чи Відповідач 2) відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання) в розрізі результатів проведеної будівельно-технічної експертизи та матеріалів справи вбачається, що Відповідачем 2 проведено додаткові роботи із застосуванням додаткових матеріалів на об`єкті за відкоригованої товариством проектно-технічної документації на підставі технічного завдання замовника, які не були включені до тендерних умов, технічного завдання замовника на розроблення проектно-технічної документації за Договором №156.
Вищевстановлене, в цілому дає підстави для висновку про відсутність підстав для застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. 
При цьому колегією суддів враховується правова позиція наведена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23 щодо того, що застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, та що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. 
Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

Що ж стосується позовних вимог Прокурора щодо проведення процедури закупівлі UA-2024-01-03-000399-a та укладення Договору №301 за відсутності бюджетних призначень та асигнувань, внаслідок чого ніби то в силу частини 3 статті 48 Бюджетного кодексу України взяті Службою бюджетні зобов`язання є недійсним правочином, то колегія суду зауважує наступне.
Згідно з частиною 1 статтею 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Частиною 3 статті 48 Бюджетного кодексу України, яка кореспондує наведеним положенням ч.1 ст.23 цього Кодексу, передбачено, що розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.
Розпорядник бюджетних коштів - це бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету. За обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Відповідно до частин 1, 10 статті 3 Закону України "Про джерела фінансування дорожнього господарства України", у Державному бюджеті України щорічно передбачаються видатки на фінансування робіт, пов`язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг загального користування. Для цих цілей у складі спеціального фонду Державного бюджету України створюється державний дорожній фонд. Головним розпорядником коштів державного дорожнього фонду, які спрямовуються на фінансове забезпечення будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування державного значення є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.
Таким органом є Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, що підтверджено підпунктом 1 пункту 1 Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 439 від 10 вересня 2014) року.
Отже головним розпорядником бюджетних коштів за Договором №301 є Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України.
Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.4, 3.5 Положення про Відповідача 1, Служба - державна неприбуткова організація, яка заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України; є юридичною особою публічного права, утвореною в установленому законодавством порядку; є замовником закупівлі товарів, робіт та послуг, необхідних для забезпечення виконання мети, предмету діяльності та функцій Служби, визначених цим Положенням; є одержувачем бюджетних коштів, який уповноважений розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, що є метою діяльності Служби та передбачені бюджетними програмами (том 1, а.с.168 на звороті – 173).
Відтак, з описаного вище вбачається, що Відповідач 1 не є бюджетною установою.
За відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів (https://www.treasury.gov.ua/unifie-register-search), Відповідач 1 є одержувачем бюджетних коштів.
За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, одержувач бюджетних коштів - це суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (п.38).
Згідно з пункту 9 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №228, одержувач використовує бюджетні кошти відповідно до вимог бюджетного законодавства на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань.
З аналізу викладеного слідує, що положення частини 3 статті 48 Бюджетного кодексу України, на яку посилався Прокурор, не розповсюджуються на Відповідача 1 саме як на одержувача бюджетних коштів, а відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, правила недійсності, визначені частиною 3 статті 48 Бюджетного кодексу України, безпосередньо встановлюють недійсність такого договору, тобто вказують на його нікчемність (недійсність якого прямо встановлена законом), тоді як закон не вимагає визнання такого правочину недійсним. 
Наявність обставин нікчемності спірного правочину, визначених статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі", судом апеляційної інстанції не встановлено.
В той же час фінансові зобов`язання за Договором №301 є довгостроковими, оскільки становлять більше 1 календарного року.
Окрім того, у грудні 2023 року Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України було затверджено, а Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України погоджено План заходів за бюджетною програмою КПК ВК 3111320 “Фінансове забезпечення заходів з розвитку аеродромної інфраструктури, у тому числі завершення будівництва, реконструкції аеродромної та енергетичної інфраструктури, задіяної у забезпеченні належного функціонування Міжнародного аеропорту “Львів” імені Данила Галицького та фінансового забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм” в розрізі завдань, визначених Державною програмою підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 21 грудня 2020 року №1287, та Державною цільовою програмою розвитку аеропортів до 2023 року, затвердженою постановою КМУ від 24 лютого 2016 року №126 на 2023 рік (том 1, а.с.160 на звороті – 166).
План заходів передбачав саме фінансування робіт з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ-Чоп (на м, Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород) в сумі 8000000 грн (том 1, а.с.165 на звороті), в межах якого й було укладено спірний Договір №301. 
Виходячи із системного аналізу обставин, встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суду доходить висновку, що Прокурором не доведено порушення Відповідачами вимог бюджетного законодавства при проведенні закупівлі UA-2024-01-03-000399-a та укладенні оспорюваного Договору №301.
Усе описане вище на переконання колегії суддів підтверджує те, що Прокурор не підтвердив належними та допустимими доказами порушення оспорюваним Договором 301 інтересів держави та суспільства з призми дії частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України так і з призми дії статті 48 Бюджетного кодексу України, за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом. Дане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Прокурора про визнання недійсним Договору №301 та застосування наслідків недійсності правочину.
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення суду без змін.

Доводи наведені Прокурором в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній судовій постанові.
З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно – західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Прокурора, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Прокурором.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 2 квітня 2025 року по справі №906/593/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 2 квітня 2025 року по справі №906/593/24 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №906/593/24 повернути Господарському суду Житомирської області.
Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Маціщук А.В. 

Суддя Філіпова Т.Л.