Номер провадження 1-кп/754/407/26
Справа№754/4566/25
Вирок 
Іменем України

21 травня 2026 року місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого кримінальне провадження № 62025080200000476, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, останнє відоме місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Нехтуючи вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_6 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в Автономній Республіці Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації, погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури Автономної Республіки Крим, а згодом - прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.
Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_5 перебуваючи у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим та будучи прокурором прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні-грудні 2014 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, погодився на призначення його на посаду помічника прокурора міста Євпаторії незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, де виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури.
Зокрема, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи стаж роботи в органах прокуратури, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, перебуваючи на посаді помічника прокурора міста Євпаторії незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, в приміщенні так званого «Євпаторійського міського суду Республіки Крим» по просп. Леніна, буд. 30 у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, діючи в інтересах Російської Федерації: 11.03.2015, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді кримінальної справи № 1-153/2015; 13.01.2016, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-110/2016; 20.02.2018, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-2594/2017; 11.07.2018, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-1206/2018, 16.10.2018, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-1722/2018; 10.01.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-185/2019; 06.02.2019, точний час Досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-438/2019; 25.03.2019 точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-758/2019; 07.05.2019, точний час дідовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільно, справи № 2-1049/2019; 17.07.2019 точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді Цивільної справи № 2-1487/2019; 02.08.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді адміністративної справи № 2А-1821/2019; 24.12.2019 точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-2592/2019; 29.05.2020, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-693/2020; 08.07.2020, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-1158/2020; 28.07.2021, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь у розгляді цивільної справи № 2-687/2021, де висловлював позицію щодо прийняття «судом» рішень російською мовою та відповідно до російського законодавства, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової та правоохоронної системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених органів прокуратури та посилили заходи тимчасової окупації півострова.
Указаними діями ОСОБА_5 надав допомогу іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим, що призвело до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим і завдяки чому окупація триває.
ОСОБА_5 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України, а саме в умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відносно нього відповідно до вимог ст. 323 КПК України, в судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, показання суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.
Так, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2025 задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні № 62025080200000476 від 13.03.2025 відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст.111 КК України.
Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним з усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак держава Україна, під контролем сторони захисту та суду, використала всі можливості для того щоб обвинувачений мав право під час судового провадження, як мінімум, на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безкоштовно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Обвинувачений ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справи «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року, та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Захисник посилаючись на відсутність у нього зв`язку зі своїм підзахисним - обвинуваченим ОСОБА_5 та неможливістю у зв`язку з цим узгодження з ним позиції захисту вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, не доведена належними та допустимими доказами, в наданих стороною обвинувачення доказах відсутні відомості щодо вчинення ОСОБА_5 зазначених у пред`явленому обвинуваченні дій, також його підзахисний не мав можливості особисто захищатися від пред`явленого обвинувачення, тому просить ухвалити виправдувальний вирок.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, тому поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування. Тому ці факти не потребують окремого судового доведення.
Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтями 5, 72 ч. 1, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.
Крім того ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 2 ст. 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.
Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.
Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або міста Севастополя.
Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради Автономної Республіки Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Крім того, Верховною Радою Автономної Республіки Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правопреемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».
Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крим» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підписано договір про входження території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.
В подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад Російської Федерації.
Водночас, згідно зі ст. 87 «Конституції «Республіки Крим»: 1. прокуратура Республіки Крим здійснює нагляд за додержанням Конституції Російської Федерації та виконанням законів, що діють на території Республіки Крим, виконує інші функції, встановлені федеральними законами; 2. прокурор Республіки Крим призначається на посаду Президентом Російської Федерації за поданням Генерального прокурора Російської Федерації, погодженим із главою Республіки Крим і Державною Радою Республіки Крим. Прокурор Республіки Крим звільняється з посади президентом Російської Федерації; 3. прокурори районів, міст і прирівняні до них прокурори призначаються на посаду і звільняються з посади Генеральним прокурором Російської Федерації.
Окрім того, 21.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значення Севастополя».
Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.
Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів прокуратури, суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Відповідно до ст. 8 Федерального конституційного закону від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субьектов - Республики Крым и города федерального значення Севастополя», під час перехідного періоду Генеральна прокуратура Російської Федерації створює на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя органи прокуратури Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, що мають статус суб`єкту Російської Федерації. Прокурор Республіки Крим і прокурор міста федерального значення Севастополя назначаються Президентом Російської Федерації за поданням Генерального прокурора Російської Федерації, погодженому відповідно з Республікою Крим і містом федерального значення Севастополя.
Інші прокурори, які виконують свої повноваження на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, призначаються у відповідності до законодавства Російської Федерації.
Працівники органів прокуратури України, які заміщують посади у вказаних органах, що діють на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя на день прийняття у склад Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на прийняття на службу в органи прокуратури Російської Федерації, що створені на цих територіях, за умови наявності в них громадянства Російської Федерації, а також за умови здачі ними екзамену на знання законодавства Російської Федерації і їх відповідності вимогам, що ставляться законодавством Російської Федерації до працівників органів прокуратури.
До завершення формування органів прокуратури Російської Федерації на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя відповідні повноваження на цих територіях здійснюють органи прокуратури, що діяли на день прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів.
Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі системи органів прокуратури на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.
В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VIІ, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.
Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
Одночасно, згідно до ст. 54 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» 1949 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, окупаційній державі забороняється змінювати статус посадових осіб чи суддів на окупованих територіях або вживати стосовно них будь-яких заходів примусу, якщо вони утримуватимуться від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті.
Крім того, згідно ст. 64 Конвенції, кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, здійснення правосуддя на території України та зокрема на території Автономної Республіки Крим повинно здійснюватися виключно у порядку та на підставі чинного законодавства України.
Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.
Також, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим» за сприяння Російської Федерації були незаконно створені, у тому числі органи прокуратури.
Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи прокуратури та інші правоохоронні органи Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Незважаючи на наявність легітимного керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим, колишнім старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків прокурора Автономної Республіки Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників прокуратури.
У подальшому, з метою остаточного становлення на території Автономної Республіки Крим органів державної влади Російської Федерації, придушення проявів незгоди з окупацією, незаконно утвореними правоохоронними органами, у тому числі прокуратурою, відносно громадян України, які мешкали на території Автономної Республіки Крим та мали проукраїнську налаштованість, порушено низку кримінальних справ, у яких в порушення вимог ст. ст. 54,64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» незаконно утвореними на території АР Крим судами Російської Федерації постановлені вироки.
Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015, повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.
Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури.
Суд, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується наступними доказами.
Поданням прокурора Кримського регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 15.08.2012 про присвоєння класного чину ОСОБА_5 , з якого вбачається, що останній з листопада 2009 року працював в органах прокуратури України та мав військове звання майора юстиції, що є належним доказом наявності у нього спеціального статусу працівника правоохоронного органу, тривалого стажу служби та безпосередньої обізнаності з вимогами законодавства України та покладеними на нього обов`язками щодо неухильного дотримання законів України станом на період, що передував початку тимчасової окупації.
Витягом з наказу Генерального прокурора України від 29.08.2012 № 1174к, яким ОСОБА_5 , як прокурору Євпаторійської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України, присвоєно класний чин «молодший радник юстиції», що підтверджує кар`єрне просування обвинуваченого в системі органів прокуратури України.
Карткою присвоєння класного чину на ім`я ОСОБА_5 , у якій відображено вищевказаний наказ від 29 серпня 2012 року.
Наказом Генеральної прокуратури України № 36 від 21.03.2014 «Про тимчасовий порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері», яким у зв`язку з окупацією території Кримського півострова збройними силами Російської Федерації та з метою захисту трудових прав працівників органів прокуратури було чітко регламентовано механізм їх переведення на посади в інші регіони України із забезпеченням виплати заробітної плати та збереженням соціальних гарантій, що підтверджує забезпечення державою можливості, в тому числі для обвинуваченого, продовжити служби на підконтрольній території України і дотриматися Присяги, якою він не скористався.
Витягом з наказу Генерального прокурора України від 01.12.2014 № 13дк «Про звільнення», згідно з яким за результатами проведеної перевірки за фактом порушення закону окремими працівниками прокуратури Автономної Республіки Крим встановлено, що у період із березня по серпень 2014 року ОСОБА_5 , у порушення Конституції та законів України, добровільно перейшов на службу до окупаційних органів прокуратури Республіки Крим у складі Російської Федерації, які незаконно діють на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим його було звільнено із займаної посади прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим за грубе порушення «Присяги працівника прокуратури» із позбавленням класного чину «молодший радник юстиції».
Списком працівників прокуратури Автономної Республіки Крим складеного на початок тимчасової окупації півострова, згідно з яким ОСОБА_5 перебував у штаті органів прокуратури України.
Списком працевлаштованих (переведених) на підконтрольну територію України працівників органів прокуратури Автономної Республіки Крим зафіксовано перелік посадових осіб, які продовжили службу в органах прокуратури України, та серед яких ОСОБА_5 не значиться, що у взаємозв`язку з іншими доказами, підтверджує факт невиконання ним вказівок керівництва щодо переведення.
Протоколом огляду інтернет-видань від 14.08.2015, під час якого оглянуто інформаційний портал «Судебные и нормативные акты РФ» (sudact.ru) та виявлено текст вироку незаконного «Євпаторійського міського суду Республіки Крим» від 11.03.2015 у справі № 1-153/2015, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 брав участь у його розгляді як «державний обвинувач - помічник прокурора м. Євпаторії», що є належним доказом добровільного виконання обвинуваченим функцій представника окупаційної влади та його участі у діяльності незаконної системи судочинства.
Листом Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 18.08.2016, згідно з яким ОСОБА_5 та інші колишні співробітники органів прокуратури України постійно перебувають на тимчасово окупованій території АР Крим.
Листом Генеральної прокуратури України від 31.03.2017 № 11-162384-17, яким підтверджено факт звільнення ОСОБА_5 із займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури на підставі відповідних наказів з позбавленням класного чину.
Довідкою інформаційно-аналітичної системи МВС України від 08.06.2017, згідно з якою підтверджено належність ОСОБА_5 до громадянства України та його зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 .
Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 20.06.2017, згідно з якими ОСОБА_5 отримував доходи від органів прокуратури України виключно до початку збройної агресії, а за наступні періоди відомості про легальні доходи обвинуваченого відсутні, що підтверджує припинення ним трудових відносин на території України.
Листом Адміністрації Президента України від 30.06.2017 № 46-01/1548, яким підтверджено, що ОСОБА_5 із заявами про вихід з громадянства України не звертався і відповідні Укази Президента України про припинення або втрату ним громадянства не видавалися, що підтверджує наявність у обвинуваченого статусу громадянина України на відповідну дату.
Листом Офісу Президента України від 24.01.2025 № 45-01/77, яким підтверджено актуальні відомості про те, що ОСОБА_5 із заявами про вихід з громадянства не звертався.
Відомостями з бази даних Державної прикордонної служби України (станом на 27.01.2025), якими підтверджується відсутність інформації щодо перетину державного кордону України або лінії розмежування громадянином ОСОБА_5 у період з 2017 по 2025 роки.
Листом Офісу Генерального прокурора від 15.01.2025 № 07/1/2-886вих-25, наданим у відповідь на запит органу досудового розслідування, яким констатовано об`єктивну неможливість надання повної особової справи обвинуваченого через те, що під час передислокації прокуратури Автономної Республіки Крим до міста Києва у 2014 році кадрові документи до Генеральної прокуратури України не передавалися, та до якого водночас долучено наявні в Департаменті кадрової роботи та державної служби офіційні документи, зокрема витяги з наказів Генерального прокурора України про присвоєння ОСОБА_5 класного чину, про його звільнення від 01.12.2014 № 13дк та біографічну довідку, що підтверджує проходження обвинуваченим служби в органах прокуратури України та наявності у нього відповідного статусу на момент початку тимчасової окупації півострова.
Біографічною довідкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої обвинувачений у період із червня 2012 року по грудень 2014 року безперервно обіймав посаду прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим.
Листом Головного управління військової юстиції Міністерства оборони України від 12.03.2025, наданим у відповідь на запит органу досудового розслідування, та долученою до нього архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, якими документально підтверджується факт проходження ОСОБА_5 військової служби, його відрядження у 2009 році до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі та подальше звільнення в запас із посади помічника військового прокурора Євпаторійського гарнізону в 2012 році, що підтверджує проходження обвинуваченим служби у ЗСУ та правоохоронних органах України, наявності у нього військового звання і перебування під дією відповідної Присяги.
Протоколом огляду інтернет-видань від 17.03.2025, складеним за результатами огляду офіційного веб-сайту Генеральної прокуратури України, під час якого зафіксовано публікацію від 25.03.2014 під назвою «Звернення колегії Генеральної прокуратури України до працівників прокуратури АР Крим», відповідно до змісту якої всім працівникам органів прокуратури тимчасово окупованого півострова гарантувалося право на продовження роботи в органах прокуратури інших регіонів України та надавалися контактні дані для вирішення питань подальшого працевлаштування, що підтверджує забезпечення державою гарантій та наявності у обвинуваченого реальної можливості виїхати на підконтрольну Україні територію.
Протоколом огляду інтернет-видань від 19.03.2025, складеним за результатами огляду відкритих даних офіційного веб-сайту так званого «Євпаторійського міського суду Республіки Крим», у якому зафіксовано електронні адреси на 14 судових рішень, ухвалених вказаним незаконно створеним судовим органом за законодавством Російської Федерації, та долученими до нього копіями цих 14 судових рішень, які безпосередньо містять дати їх ухвалення, номери справ та унікальні номери, а саме: від 13.01.2016 № 2-110/2016; від 20.02.2018 № 2-2594/2017; від 11.07.2018 № 2-1206/2018; від 16.10.2018 № 2-1722/2018; від 10.01.2019 № 2-185/2019; від 06.02.2019 №2-438/2019; від 25.03.2019 № 2-758/2019; від 07.05.2019 № 2-1049/2019; від 17.07.2019 № 2-1487/2019; від 02.08.2019 № 2А-1821/2019; від 24.12.2019 № 2-2592/2019; від 08.07.2020 № 2-1158/2020; від 28.07.2021 № 2-687/2021. Зі змісту наведених судових рішень встановлено, що у 2014 році ОСОБА_5 розпочав роботу в незаконно створених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим органах прокуратури, де був призначений на посаду помічника прокурора міста Євпаторії (точна дата призначення не встановлена), що є його останньою відомою посадою в окупаційних структурах, при цьому його безпосередня участь у відповідних судових засіданнях у вказаному статусі та представництво інтересів окупаційної влади, в сукупності, слугують належним доказом добровільного здійснення обвинуваченим функцій працівника правоохоронного органу держави-агресора та його активної участі у забезпеченні функціонування незаконної системи судочинства.
Отже ОСОБА_5 , будучи прокурором Євпаторійської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону, а у подальшому прокурором прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, маючи при цьому достатній рівень освіти, спеціальних знань та військове звання майора юстиції, упродовж березня-серпня 2014 року не склав своїх повноважень прокурора та не вчинив жодних дій для звільнення із займаної посади відповідно до законодавства України, незважаючи на забезпечену державою реальну можливість продовжити проходження служби в органах прокуратури інших регіонів України.
Статус обвинуваченого ОСОБА_5 як громадянина України та прокурора органів прокуратури України підтверджується наказом Генеральної прокуратури України № 1174к від 29.08.2012 про присвоєння ОСОБА_5 - прокурору Євпаторійської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України - класного чину «молодший радник юстиції», а також наказом Міністра оборони України від 12.11.2009 № 1095, яким капітана ОСОБА_5 за його згодою було відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, та наказом Міністра оборони України від 30.07.2012 № 606, яким майора юстиції ОСОБА_5 було звільнено з посади помічника військового прокурора Євпаторійського гарнізону в запас у зв`язку зі скороченням штатів, а також листами Адміністрації Президента України від 30.06.2017 № 46-01/1548 та Офісу Президента України від 24.01.2025 № 45-01/77. Сукупність наведених документів свідчить про безперервне проходження обвинуваченим служби в правоохоронних органах України з листопада 2009 року та про наявність у нього статусів громадянина України та прокурора станом на початок тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України № 36 від 21.03.2014 «Про тимчасовий порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері», а також відповідно до публічного звернення колегії Генеральної прокуратури України від 25.03.2014 до працівників прокуратури АР Крим, у зв`язку з окупацією Кримського півострова збройними силами Російської Федерації, для всіх працівників органів прокуратури тимчасово окупованого півострова було чітко регламентовано та публічно оголошено механізм їх переведення на посади в інші регіони України із забезпеченням виплати заробітної плати, збереженням соціальних гарантій та наданням контактних даних для вирішення питань подальшого працевлаштування. ОСОБА_5 наведеною можливістю продовжити службу на підконтрольній уряду України території свідомо не скористався, із заявами про переведення чи про звільнення з посади за власним бажанням та припинення громадянства України до уповноважених органів не звертався, хоча мав таку реальну можливість.
Крім того, як вбачається із дослідженого в судовому засіданні витягу з наказу Генерального прокурора України від 01.12.2014 № 13дк «Про звільнення», ОСОБА_5 до прийняття вказаного наказу із власної ініціативи не звертався до керівництва Генеральної прокуратури України чи Прокуратури Автономної Республіки Крим із заявою про звільнення з посади прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим у зв`язку з окупацією території АР Крим, а навпаки - у період із березня по серпень 2014 року перейшов на службу до незаконно створених окупаційних органів прокуратури Російської Федерації, які діють на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.
Згідно з даними, які містяться у витягу з наказу Генерального прокурора України від 01.12.2014 № 13дк «Про звільнення», за результатами проведеної службової перевірки за фактом порушення закону окремими працівниками прокуратури Автономної Республіки Крим уповноваженими посадовими особами Генеральної прокуратури України було ініційовано та розглянуто питання про відповідальність прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим ОСОБА_5 за грубе порушення Присяги працівника прокуратури. За результатами вказаної службової перевірки уповноваженими посадовими особами органів прокуратури України документально встановлено факт грубого порушення ОСОБА_5 . Присяги працівника прокуратури, що, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є самостійною та достатньою підставою для звільнення прокурора із займаної посади з одночасним позбавленням раніше присвоєного класного чину.
Наказ Генерального прокурора України № 13дк від 01.12.2014 «Про звільнення» було видано на підставі результатів службової перевірки щодо працівників прокуратури АР Крим, у тому числі ОСОБА_5 , який, перебуваючи на посаді прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, у період з березня по серпень 2014 року, перейшов на службу до незаконно створених окупаційних органів прокуратури Російської Федерації, які діють на тимчасово окупованій території АР Крим, та у подальшому обійняв посаду помічника прокурора міста Євпаторії в системі незаконно створених окупаційних органів прокуратури Республіки Крим. У такий спосіб, до моменту звільнення наказом Генерального прокурора України № 13дк від 01.12.2014, ОСОБА_5 , не будучи у встановленому законом порядку звільненим з посади прокурора України та не виходячи з громадянства України, фактично прийняв на себе повноваження «прокурора» іншої держави - Російської Федерації - на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, чим вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України.
Здійснення ОСОБА_5 функцій «помічника прокурора прокуратури міста Євпаторії Республіки Крим», незаконно створеного окупаційного органу прокуратури Російської Федерації на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, без припинення у встановленому законом порядку статусу прокурора прокуратури Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, відповідно до законів України, знайшло своє підтвердження у дослідженому в судовому засіданні протоколі огляду інтернет-видань від 19.03.2025, складеному за результатами огляду відкритих даних офіційного вебсайту так званого «Євпаторійського міського суду Республіки Крим», у якому зафіксовано електронні адреси судових рішень, ухвалених вказаним незаконно створеним судовим органом за законодавством Російської Федерації, та долученими до нього копіями цих судових рішень, зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді помічника прокурора міста Євпаторії в системі незаконно створених окупаційних органів прокуратури Республіки Крим, безпосередньо брав участь у відповідних судових засіданнях, представляв інтереси окупаційної влади Російської Федерації, керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави.
Крім того, судом було досліджено в ході судового розгляду кримінального провадження копії наведених судових рішень «Євпаторійського міського суду Республіки Крим», ухвалених за участі ОСОБА_5 як «помічника прокурора міста Євпаторії» на підставі законодавства Російської Федерації, які охоплюють тривалий проміжок часу та свідчать про систематичний характер його діяльності в інтересах Російської Федерації, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим.
Здійснення ОСОБА_5 за таких умов прокурорських повноважень від імені РФ свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України та Присяги працівника прокуратури, оскільки це забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконних окупаційних органів влади на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної влади з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання ним допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.
Окрім того, тимчасовий характер служби в окупаційних органах прокуратури Російської Федерації, який мав би свідчити про вимушеність дій обвинуваченого, у даному кримінальному провадженні не встановлено: ОСОБА_5 продовжував систематично виконувати функції «помічника прокурора міста Євпаторії» протягом тривалого періоду - з 2014 року щонайменше до 2021 року включно, що підтверджується сукупністю наведених вище судових рішень «Євпаторійського міського суду Республіки Крим», ухвалених за його безпосередньої участі за законодавством Російської Федерації.
Згідно з відомостями Державної прикордонної служби України, наданими на запит органу досудового розслідування, ОСОБА_5 у період з 2017 по 2025 роки адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією Автономної Республіки Крим, а також державний кордон України не перетинав, що свідчить про його постійне перебування на тимчасово окупованій території держави-агресора та про відсутність будь-яких дій з його боку, спрямованих на повернення під юрисдикцію України.
Згідно з дослідженими листом Адміністрації Президента України від 30.06.2017 № 46-01/1548 та листом Офісу Президента України від 24.01.2025 № 45-01/77, клопотання про вихід ОСОБА_5 з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило, що підтверджує правовий статус ОСОБА_5 як громадянина України на момент вчинення інкримінованих дій та на час ухвалення цього вироку.
Долучені прокурором та досліджені в судовому засіданні процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, підтверджують законність вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.
Вищевказані джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, які вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_5 як «прокурора» окупаційних органів влади РФ визнаються судом належними, допустимими та достовірними доказами обвинувачення.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши та оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд робить висновок про обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та доведеність в ході судового розгляду його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, те що він будучи особою, що склала присягу прокурора, відповідно до якої зобов`язаний об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати повноваження прокурора, керуючись принципом верховенства права, підкорятись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки прокурора, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки прокурора, не вчиняти дій, що порочать звання прокурора або підривають авторитет органів прокуратури України, в порушення зазначених зобов`язань здійснив злочин проти основ національної безпеки України.
Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, має постійне місце проживання та реєстраціїю на території тимчасово окупованій країною агресором, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації належного йому майна, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, і призначити йому покарання у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається захиснику та прокурору.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя            ОСОБА_1