ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1011/26	

За позовом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва (01032, м. Київ, вул.Саксаганського, буд. 100, код ЄДРПОУ 38947811) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» (51400, Дніпропетровська область, Павлоградський район, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, код ЄДРПОУ 44604267) 
про стягнення 45 178,03 гривень
Суддя Дичко В.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:
Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» про стягнення 45 178,03 грн, у тому числі основної заборгованості в сумі 37 007,70 грн, пені в сумі 3 944,11 грн, інфляційних втрат у сумі 2 945,65 грн та 3% річних у сумі 1 280,57 гривень.
Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позову вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» неналежним чином виконало зобов`язання за договором поставки № 255 від 09.08.2024 у частині повної та своєчасної поставки оплачених товарів.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2026 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: зазначити правильний ідентифікаційний код позивача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; вказати адресу електронної пошти позивача; зазначити, в кого знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано до позову.
09 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва надійшла заява про усунення недоліків. Позивач повідомив свої правильний ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та адресу електронної пошти. Також указав, що в Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва наявні оригінали письмових документів, копії яких додані до позовної заяви. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/1011/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі – Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі – ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) – підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.
В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
Суд з`ясував, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2026 у справі № 904/1011/26 надіслана до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія», що підтверджується довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа (а.с. 57), згідно з якою зазначена ухвала суду доставлена до електронного кабінету відповідача 13.03.2026 о 15:43 год.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» повідомлене про розгляд справи належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2026 про відкриття провадження у справі № 904/1011/26, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» не надходило, поважних причин пропуску зазначеного строку суду також не повідомлено.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» не скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, тому господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позовну заяву, так і доказів, у разі їх наявності, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» не зробило, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідач суду також не повідомив.
З огляду на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, беручи до уваги принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у межах наданих йому повноважень, створив належні умови учасникам судового процесу для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.
Ураховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» не скористалось наданим законом правом подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
З огляду на режим воєнного стану та повітряні тривоги, в суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено певні організаційні заходи. Справу розглянуто в розумний строк, ураховуючи вищевикладені обставини, а також з огляду на необхідність надання учасникам справи часу для реалізації своїх прав.
Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору поставки, порядок здійснення оплати, умови поставки товарів, права та обов`язки сторін, строк договору, наявність/відсутність прострочення постачальника, правомірність/неправомірність нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.
09 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» (надалі – постачальник) та Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва (надалі – покупець) уклали договір поставки № 255 (а.с. 13-14, 45-46, надалі – Договір).
Згідно з пунктом 1.1 Договору постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.
Відповідно до пунктів 1.2-1.4 Договору найменування товару: дизпаливо, бензин А-95.
Одиниця вимірювання: літр.
Кількість: 1 100 літрів.
Згідно з пунктом 1.3 Договору відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року.
На підставі пункту 2.1 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна 1 літра товару: згідно накладних на товар.
Відповідно до пункту 3.2 Договору загальна сума Договору становить 55 689 грн (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ: 9 281,50 гривень.
Згідно з пунктом 4.1 Договору умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунка на товар. Ціна одного літра товару вказується у рахунку-фактурі та дійсна протягом дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.
Відповідно до пункту 4.2 Договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі реквізити постачальника.
Постачальник звільняється від своїх обов`язків стосовно партії товару, оплата якої здійснена на інші реквізити.
Згідно з пунктом 5.1 Договору строк поставки товарів – до закінчення терміну дії довірчого документа (скретч-картки).
Відповідно до пункту 5.2 Договору місце поставки (передачі) товарів: АЗС постачальника.
5.2.1. Передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.
5.2.2. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.
Згідно з пунктом 5.3 Договору умови постачання товару – самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа, який зазначений на довірчому документі.
Відповідно до пункту 6.1 Договору покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за поставлені товари; приймати товар згідно умов даного Договору.
На підставі пункту 6.3 Договору постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору.
Згідно з пунктом 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
Згідно з пунктом 9.2 Договору, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до законодавства України.
Згідно з пунктом 10.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).
Відповідно до пункту 10.2 Договору даний Договір діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № 0001/0002104 від 09.08.2024 (а.с. 23, 44) на оплату за Договором дизпалива, в кількості 1 000 л, на суму 42 075 грн (без ПДВ) та бензину А-95, у кількості 100 л, на суму 4 332,50 грн (без ПДВ), що разом становить 55 689 грн (із ПДВ).
Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва сплатило за товари, що підтверджується платіжною інструкцією № 1005 від 09.08.2024 (а.с. 21, 53) на суму 55 689 грн, призначення платежу: сплата за дизпаливо, бензин А-95, рахунок-фактура № 0001/0002104 від 09.08.24 р., дог. № 255 від 09.08.2024 р., кошти НСЗУ, UA-2024-08-09-005005-а, ПДВ 20% - 9 281,50 гривень.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» оформило видаткову накладну №0001/0001909 від 12.08.2024 (а.с. 22, 43) на поставку за Договором дизпалива, в кількості 1 000л, на суму 50 490 грн (із ПДВ) та бензину А-95, у кількості 100 л, на суму 5 199 грн (із ПДВ). Загальна вартість товарів за видатковою накладною № 0001/0001909 від 12.08.2024 становить 55 689 грн (із ПДВ).
Також постачальник оформив специфікацію № 0001/0001909-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної № 0001/0001909 від 12.08.2024 на поставку дизпалива: скретч-картки УкрДТ 20 л, номіналом 20 л, у кількості 44 штуки, скретч-картки УкрДТ 30 л, номіналом 30 л, у кількості 4 штуки, а також бензину А-95: скретч-картки УкрА95 20 л, номіналом 20 л, у кількості 4 штуки, скретч-картки УкрА95 10 л, номіналом 10 л, у кількості 2штуки.
У позивача за Договором залишились невикористаними 37 скретч-карток (а.с. 17-19, 49-51), загальною вартістю 37 007,70 грн, у тому числі 30 скретч-карток, номіналом 20 л, на 600 л дизельного палива, вартістю 30 294 грн, одна скретч-картка, номіналом 30 л дизельного палива, вартістю 1 514,70 грн, 4 скретч-картки, номіналом 20 л, на 80 л бензину А-95, вартістю 4 159,20грн, 2 скретч-картки, номіналом 10 л, на 20 л бензину А-95, вартістю 1 039,80 гривень. 
03 січня 2025 року Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва направило відповідачу лист № 01/10 (а.с 20, 52), у якому повідомило, що протягом останніх тижнів і станом на 03.01.2025 відсутнє в м. Києві дизельне пальне. Просило Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» невідкладно повідомити щодо термінів та наявності дизельного пального на заправних станціях в м. Києві, на яких діють придбані скретч-картки.
03 лютого 2025 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав на юридичну адресу відповідача претензію від 31.01.2025 № 01/124 (а.с. 15-16, 47-48), у якій вимагав повернути отримані кошти за невикористані скретч-картки на дизельне паливо на розрахунковий рахунок покупця та вирішити спір шляхом переговорів. Відповідь на вказану претензію не надходила.
Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва стверджує, що не отримало за Договором 730 л дизельного палива та бензину А-95 за 37 скретч-картками (а.с. 17-19, 49-51), Товариство з обмеженою відповідальністю «Тенегія» не повернуло за недопоставлені товари грошові кошти в сумі 37 007,70 грн, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовною заявою до господарського суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються загальними положеннями про договір поставки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем (постачальником) свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцеві. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця (постачальника), або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця.
Таким чином, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця (постачальника). Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: або звернення до продавця (постачальника) з претензією, листом, телеграмою тощо, або подання до суду позову.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на відсутність доказів поставки товарів за Договором у повному обсязі та заперечень відповідача, докази, надані позивачем на підтвердження вартості недопоставлених товарів у сумі 37 007,70 грн є більш вірогідними, тому позовна вимога про стягнення основної заборгованості в указаній сумі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Також Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва нарахувало та заявило до стягнення пеню в сумі 3 944,11 грн (а.с. 4-5, 35), інфляційні втрати в сумі 2 945,65 грн (а.с. 5, 35-36) та 3% річних у сумі 1 280,57 грн (а.с. 5, 36).
З приводу пені суд зазначає таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
На підставі пункту 7.2 Договору види порушень та санкцій за них, установлені Договором:
За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені за період з 27.02.2025 до 02.07.2025 (а.с. 4-5, 35), арифметичних помилок не виявив, тому позовна вимога про стягнення пені в сумі 3 944,11 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" – 100 грн = "ЗБ", де "Х" – залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" – офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн – умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" – залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.
Указана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
Перевіркою судом розрахунку інфляційних втрат за період із січня 2025 року до грудня 2025року (а.с. 5, 35-36) арифметичних помилок не виявлено, тому позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у сумі 2 945,65 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
За прострочення виконання грошового зобов`язання Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на підставі ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України за період з 03.01.2025 до 27.02.2026 нарахувало та заявило до стягнення 3% річних у сумі 1 280,57 грн (а.с. 5, 36).
За результатом перевірки судом наданого позивачем розрахунку 3% річних арифметичних помилок не виявлено, тому позовна вимога про стягнення 3% річних у сумі 1 280,57 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Ураховуючи встановлені обставини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» на користь Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва підлягають стягненню 45 178,03 грн, у тому числі основна заборгованість у сумі 37 007,70 грн, пеня в сумі 3 944,11 грн, інфляційні втрати в сумі 2 945,65 грн та 3% річних у сумі 1 280,57 гривень.
Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1, пп. 1 п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується сума в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у сумі 3 328 гривень.
З огляду на позовну заяву майнового характеру (стягнення 45 178,03 грн), судовий збір мав бути сплачений у сумі 2 662,40 грн (3 328 грн х 0,8).
Як убачається з платіжної інструкції № 199 від 02.03.2026 (а.с. 7, 38), позивач сплатив судовий збір у сумі 3 328 грн, тобто в більшому розмірі, ніж установлено законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Суд відзначає, що у зв`язку з внесенням Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва судового збору в більшому розмірі, ніж установлено законом, судовий збір у сумі 665,60 грн (3 328 грн – 2 662,40грн) підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (за ухвалою суду після надходження відповідного клопотання).
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» про стягнення 45 178,03 грн – задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія» (51400, Дніпропетровська область, Павлоградський район, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, код ЄДРПОУ 44604267) на користь Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 100, код ЄДРПОУ 38947811) 45 178,03 грн (сорок п`ять тисяч сто сімдесят вісім гривень 03 копійки), в тому числі основну заборгованість у сумі 37 007,70 грн (тридцять сім тисяч сім гривень 70 копійок), пеню в сумі 3 944,11 грн (три тисячі дев`ятсот сорок чотири гривні 11 копійок), інфляційні втрати в сумі 2 945,65 грн (дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять гривень 65 копійок), 3% річних у сумі 1 280,57 грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 57 копійок), судовий збір у сумі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 06.07.2026.

Суддя В.О. Дичко