Справа №461/10535/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року.           м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова 

в складі:
головуючого судді Юрківа О.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання Некоз М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 16.12.2018 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2021916082. Згідно з умовами означеного договору, відповідачу було надано кредитні кошти, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредиту, інші платежі, визначені кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором, утворилась заборгованість у сумі 19208,06.
11.12.2020 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 11/2/20, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року.
11.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу № 437/ФК-20, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року. 
12.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальність «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 12/4/21, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року. Враховуючи наведене просить клопотання задовольнити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2025року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
09.02.2026 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача.
Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з`явився. Оскільки у позовні заяві просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, у своєму відзиві зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів існування та точного розміру заборгованості а також детального розрахунку суми боргу, матеріалах справи відсутні докази належного переходу права вимоги банку до позивача, вважає що строк позовної давності пропущений для звернення з позовною заявою до суду. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім цього просить у позивача витребувати оригінал кредитного договору. 
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16.12.2018 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2021916082. Згідно з умовами означеного договору, відповідачу було надано кредитні кошти, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредиту, інші платежі, визначені кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором, утворилась заборгованість у сумі 19208,06.
Відповідно до пп.1.1-1.2 кредитного договору № 2021916082 від 16.12.2018, банк надає позичальнику кредит в загальному розмірі 4548 грн 80 коп., з якого 4198 грн 80 коп. на придбання товару, 00 грн 00 коп. – на сплату комісійної винагороди за видачу кредиту, 350 грн – на сплату додатковий послуг банку («СМС-довідка»), під фіксовану процентну ставку – 0,01 %, річних.
АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало ОСОБА_1 кредит у сумі 4548 гривень 80 копійок, що підтверджується рахунок-фактурою № ФГЛФТ-0055-4106909, специфікацією до кредитного договору, видатковою накладною № ЛПФТ-1171-23830698, фіскальним чеком від 16.12.2018 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2021916082.
11.12.2020 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 11/2/20, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року. 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 11/2/20 від 11.12.2020, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19208 гривень 306 копійок, з яких: 12500 грн 00коп. - заборгованість по тілу кредиту; 6708 грн 06 коп. - заборгованість по відсоткам; що також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2021916082. від 16.12.2018 року.
11.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу № 437/ФК-20, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 437/ФК-20 від 11.12.2020, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19208 гривень 306 копійок, з яких: 12500 грн 00коп. - заборгованість по тілу кредиту; 6708 грн 06 коп. - заборгованість по відсоткам; що також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2021916082. від 16.12.2018 року.
12.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальність «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 12/4/21, відповідно до якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2021916082 від 16.12.2018 року.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 12/4/21 від 12.04.2021, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 919208 гривень 306 копійок, з яких: 12500 грн 00коп. - заборгованість по тілу кредиту; 6708 грн 06 коп. - заборгованість по відсоткам; що також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2021916082. від 16.12.2018 року.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Вимогами ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Відповідач звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів. Суд зазначає, що матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази для винесення законного та мотивованого рішення у справі. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення такого клопотання.
Окрім цього відповідач просив застосувати строк позовної давності до даних правовідносин, проте суд не погоджується з такою позицією сторони та дійшов до висновку, що строк позовної давності не пропущений.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
ЦК України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).
Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.
Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (ст. 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені вс істатті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що п.12 Перехідних і прикінцевих положень ЦКУ країни щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, підлягає застосуванню.
Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23).
Відповідно до положень частини 4статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 №392Про встановлення карантину і метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з 22 травня 2020 - до 31 липня 2020 р.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2 карантин було установлено з 01 серпня до 31 грудня 2020 р.
Постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 від 09.12.2020 № 1236 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 до 31 березня 2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV- 2 від 20 травня 2020 №392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-I9, спричиненої корона вірусом SARS-CoV- 2 та від 22 липня 2020 №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236(у редакціїпостанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423) на території України карантин продовжено до 30 квітня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2023 року № 383 на території України карантин продовжено до 30 червня 2023 року.
Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року.
З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого єУказ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(з наступними змінами).
Відповідно до пункту 19Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україниу період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257- 259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності. 
Під час розгляду справи, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд погоджується із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2021916082 від 16.12.2018 у частині залишку простроченого кредиту (тіла кредиту), залишку прострочених відсотків, який долучено позивачем до позову, оскільки даний розрахунок здійснений в межах строку кредитування та є правильним.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, суд присуджує позивачеві у повному розмірі у розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Разом з тим представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний
представник.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Гулієвою Сабіною Агавердіївною укладено Договір про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25.08.2025. Відповідно до умов договору та додаткової угоди №2021916082 до договору №43453613/1 від 25.08.2025, детальним описом робіт вартість юридичних послуг становить 3000 гривень. Суд погоджується з відповідністю даного розміру вартості наданих послуг та вважає його обґрунтованим, з огляду на характер справи та правовідносин у ній, обсяг матеріалів наданих суду, зміст та обсяг поданих суду заяв та складність справи.
Відтак, визначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 512, 514, 549, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 641, 644, 1077-1080, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8 код ЄДРПОУ: 43453613)  заборгованість за кредитним договором № 2021916082 від 16.12.2018 року - 19208 грн. 06 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8 код ЄДРПОУ: 43453613) - 3000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8 код ЄДРПОУ: 43453613) 2422,40 грн. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено 08.05.2026 року.

Суддя     О.Р. Юрків.