Справа № 157/2189/25
Провадження №2/157/184/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області
в складі головуючого – судді Гамули Б.С.,
з участю секретаря судового засідання Зеленка В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі – ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 25.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі – товариство) та ОСОБА_1 (далі – відповідач або позичальник) було укладено договір кредитної лінії №856133183 (далі – договір) у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 11 800 грн. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнила заявку на отримання кредитних коштів із використанням мережі Інтернет, а саме в своєму особистому кабінеті на сайті товариства, зазначивши свої персональні дані, в тому числі: паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажала отримати кредит та ін. Відповідно до умов договору відповідач, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надала згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: ввів у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразовий ідентифікатор, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати».
Відповідно до умов Розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі – правила), що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Згідно з умовами договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. Так, на виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту №4441-11XX-XXXX-7223, яка була вказана відповідачем при укладанні договору.
Розмір процентів, комісії та інших платежів, нарахованих позичальнику, визначається в електронній системі обліку кредитодавця та відображається в особистому кабінеті позичальника, що є частиною механізму електронної взаємодії сторін за договором. Розділом 8 договору передбачений розмір процентів та вартість послуг за користування кредитними коштами (п.8.1-8.15). Строк дії договору передбачений розділом 11 договору, відповідно до п. 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
Відтак, відповідач зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим, відповідно до п. 9.1.1.7. договору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було достроково розірвано договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення. З 23.09.2025 припинилося право позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом, передбачених договором. Так, зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить: 41 924 грн 56 к., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачу від первісного кредитора (з дати укладання договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання договору). Проценти за договором після розірвання договору (з 23.09.2025) не нараховуються.
Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем у позовній заяві становить – 36 024, 56 грн, з них: заборгованість по кредиту - 11 800 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом – 23 516 грн 56 к.; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) – 708 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, вказаний, однак позивач не включає їх до розміру позовних вимог
29.04.2025 у відповідно до ст. 1077 ЦК України товариство відступило право вимоги за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі – позивач або новий кредитор) за договором факторингу №МВ-ТП/33 (далі – договір факторингу). Відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у примусовому порядку.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 024 грн 56 к. та понесені судові витрати.
У відзиві на позов представник відповідача Мотальова-Кравець В.Ю. зазначила, що досліджені розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначений розмір ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №856133183 від 25.02.2025, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36 024 грн 56 к. Як вбачається з договору, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів, тобто до 27.03.2025 (пункт 3.1 договору). Згідно з розрахунком заборгованості позивача, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку кредитування, тобто після 27.03.2025. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 27.03.2025 матеріали справи не містять. Тобто, право ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору та пролонгації після 27.03.2025, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої пролонгації. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого договором (з урахуванням всіх пролонгацій) є необґрунтованим. До стягнення підлягають проценти нараховані з 25.02.2025 по 27.03.2025 як встановлено у договорі, п.3.1 від 25.02.2025. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував проценти, визначені договором після однієї пролонгації 27.03.2025, матеріали справи не містять. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 30-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, у договорі визначається як стандартна процентна ставка, очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений договором строк кредитування 30-ти денний термін, тобто фактично є санкцією.
Розмір заборгованості відповідно до умов договору про споживчий кредит №856133183 від 25.02.2025 становить 12 508 грн за період із 25.02.2025 по 27.03.2025, виходячи з умов договору (11 800 грн*0,2%*30 днів = 708 грн) = 12 508 грн. Тобто, нарахування відсотків після спливу строку кредитування є неправомірним. Таким чином, заборгованість відповідача складає 12 508 грн, а не 36 024 грн 56 к., як заявляє позивач. Позивач зазначає у позовній заяві, що стягує лише частину боргу, списавши 5900 грн, але первісний кредитор нарахував неустойку за період 2024 року в розмірі 5900 грн, а в умовах воєнного стану неустойка підлягає списанню позикодавцем в будь-якому випадку. Стосовно нарахування відсотків ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що здійснювалось поза межами строку кредитування, з 30.04.2025 по 22.09.2025 – включно, на суму 16 883 грн 44 к. Додатково нараховані проценти, мало того, що нараховані не відповідно до умов договору, (строк кредитування 30 днів), але й зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників із визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо. Умовами укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» договору факторингу не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором №856133183 від 25.02.2025. Нарахування відсотків ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що здійснювалось з 30.04.2025 по 22.09.2025 – включно, на суму 16 883 грн 44 к., зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників із визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо, а тому ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не має право на стягнення із відповідача заборгованості за процентами, нарахованими з 30.04.2025 по 22.09.2025 на суму 16 883 грн 44 к. До ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло лише право грошової вимоги до відповідача за договором і не передбачено право нарахування відсотків новим кредитором, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, нарахованих із 30.04.2025 по 22.09.2025 в розмірі 16 883 грн 44 к. Отже, заборгованість відповідача має складати 12 508 грн, з яких: 11 800 грн за тілом кредиту та 708 грн за відсотками.
Вважає, що є підстави визнати пункт 3.3 кредитного договору в частині стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 708 грн нікчемним.
До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Також, до суду не було надано квитанцію про оплату наданих послуг. Таким чином, для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат, що зазначені у розрахунку, є неспівмірними зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають. Також вирішення спору здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, матеріали справи не містили, збиранням яких саме доказів здійснювалися адвокатом, оскільки всі письмові докази, які були подані до позовної заяви адвокату передав позивач. 
Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором не підлягають задоволенню в частині незаконно нарахованих відсотків та комісії.
Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині незаконно нарахованих відсотків та комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що на момент укладення договору строк дисконтного періоду користування складав 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником кредитного траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору (п. 3.1 договору). Відповідно до п. 1.1.5. договору, дисконтний період кредитування або дисконтний період – період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору. Тобто, це лише період користування кредитними коштами в межах якого позичальник має право отримати додаткові кредитні транши, а не строк кредитування, як хибно вказує сторона відповідача, чим намагається ввести суд в оману щодо умов договору. Відповідно до п. 11.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Пунктом 7.3 договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 27.03.2030. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, оформлюючи договір на сайті первісного кредитора, ознайомилась з текстом договору, а тому мала змогу ознайомитися з правилами та паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору, виключенням може бути лише застосування кредитодавцем або фактором п. 9.1.1.7. договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та повернення їх, тому позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору №ТП/856133183 від 23.09.2025 та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості.
Матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості принаймні перед первісним кредитором, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача.
Сторона позивача вважає, що додані до позовної заяви докази належним чином підтверджують факт укладання договору кредитної лінії №856133183 від 25.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі та обґрунтовано підтверджує законні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат, а відповідач зловживає своїми процесуальними правами, намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та процентів за користування ними. Просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №856133183 від 25.02.2025, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36 024 грн 56 к., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 11 800 грн; заборгованість за нарахованими процентами – 23 516 грн 56 к.; заборгованість за комісією – 708 грн. Позивач зазначає у позовній заяві, що стягує лише частину боргу, списавши 5900 грн. Але первісний кредитор нарахував неустойку за період 2025 року в розмірі 5900 грн, а в умовах воєнного стану неустойка підлягає списанню позикодавцем в будь якому випадку. Згідно з реєстром прав вимоги по договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2025, заборгованість відповідача складала 25 041 грн 12 к., з яких тіло – 11 800 грн, відсотки – 6633 грн 12 к., комісія – 708 грн, неустойка (яка не заявляється) – 5900 грн. Натомість ТОВ «Таліон плюс», як новий кредитор, здійснював подальші нарахування процентів за користування кредитом, внаслідок чого до складу позовних вимог включено і проценти за період користування кредитом із 30.04.2025 по 22.09.2025 в загальному розмірі 16 883грн 44 к. 
Враховуючи що первісний кредитор передав ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги за кредитним договором №856133183 та не визначав ціни майнових вимог за користування кредитом в межах строку дії договору, але який слідує після моменту відступлення права вимоги, то новий кредитор ТОВ «Таліон плюс» не має правових підстав вимагати сплати відповідачем відповідних додатково нарахованих процентів за період із 30.04.2025 по 22.09.2025 в розмірі 16 883 грн 44 к.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала повністю.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача у відзиві просила справу розглянути без їх участі.
Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 25 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №856133183, який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 26-37). В такий же спосіб ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №856133183 від 25.02.2025 (а.с. 24-25).
Із заявки на отримання грошових коштів в кредит від 25.02.2025, у якій зазначені персональні дані відповідача, встановлено, що сума кредиту становить 11 800 грн, строк кредиту 30 (а.с. 23).
Згідно з пунктами 2.1.-2.6 договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі – правила). Загальний розмір кредиту за цим договором становить 11 800 грн 00 коп. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 25.02.2025 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Надання кожного додаткового траншу за договором збільшує загальний розмір кредиту на суму такого траншу. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх. Позичальник підтверджує, що не має наміру ініціювати переказ отриманого за цим договором кредиту на рахунки організаторів азартних ігор для участі в азартних іграх.
Відповідно до пунктів 3.1.-3.4. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк, оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 708 грн 00 коп. та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 708 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. Продовження строку дисконтного періоду та поновлення дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього договору зазначенні в цьому договорі в момент його укладення.
Згідно з п. 5.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4441-11XX-XXXX-7223, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
Відповідно до пунктів 7.1.-7.3.3. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 27.03.2025, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 27.03.2030.
Згідно з пунктами 8.1-8.6 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим договором. Інших витрат позичальника договором не передбачено. Проценти за користування кредитом є платою за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом із тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього договору. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних. Комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором. У випадку видачі наступних крім першого траншів за цим договором комісія за надання додаткових грошових коштів у кредит нараховується у день видачі кожного траншу. Розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 708 грн 00 коп. (сімсот вісім грн. нуль коп.). Для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 223666,64 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у розмірі 211866,64 грн (які складаються з процентів за користування кредитом за базовою ставкою та комісії за надання кредиту) та суму кредиту у розмірі 11 800 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно з методикою Національного банку України, з припущення користування кредитом протягом усього строку кредитування зі сплатою процентів за базовою ставкою, розрахована згідно з методикою Національного банку України, складе 2525,82 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого траншу за весь строк кредитування: 211866,64 грн) / (сума першого траншу за договором: 11 800 грн.) / (строк кредитування: 1826 днів) * 100% = 0,98 відсотків у день.
Відповідно до пунктів 11.1.-11.4. договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткової угоди для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець не має права в односторонньому порядку продовжувати строк кредитування, установлений договором, та строк дії договору.
Таким чином, в укладеному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора JZDM, який був відправлений відповідачу 25.02.2025 та введений 25.02.2025. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.
Також до договору долучено Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 38-41), які є його невід`ємною частиною, як і паспорт споживчого кредиту (п. 14.1 договору).
Відповідно до умов договору товариство надало ОСОБА_1 кредит шляхом зарахування на платіжну картку останньої зазначену у згаданій заявці на отримання грошових коштів у кредит від 25.02.2025 суми коштів 11 800 грн, а саме 25.02.2025, що стверджується підтвердженнями щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД» (а.с. 51) та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 52).
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Універсал банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 та надало виписку про рух коштів за картковим рахунком вказаної платіжної картки за період 25.02.2024, з якої вбачається, що жодних переказів 25.02.2024 на вказану картку, яка належить ОСОБА_1 , здійснено не було.
Суд вважає доведеним факт укладення 25.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії №856133183 та виконання кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 11 800 гривень, що не заперечується і самим відповідачем у поданому його представником відзиві.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов зазначеного договору, виникла заборгованість в розмірі 25 041 грн 12 к., яка складається із заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 11 800 грн, заборгованість по відсотках 6633 грн 12 к., заборгованість по комісії 708 грн та заборгованість по неустойці 5900 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 20).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) 24.04.2025 укладено договір факторингу №МВ-ТП/33, відповідно до умов якого від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переходить ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до боржників за відповідним реєстром права вимоги (а.с. 11-14).
Згідно з п. 1.3 договору факторингу «Право вимоги» означає весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.4 визначено термін «Борг» – суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржником за кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитним договором, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Розділом 4 зазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно з п. 4.1. наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 29.04.2025 до договору факторингу №МВ-ТП/33 від 29.04.2025 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором №856133183 від 25.02.2025 на загальну суму 25041 грн 12 к., з яких 11 800 грн – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 6633 грн 12 к. – заборгованість по відсотках, 708 грн – заборгованість по комісії та 5900 грн – заборгованість по неустойці (а.с. 15-18).
Тобто щодо конкретних правовідносин – набуття договором факторингу зобов`язальної сили відбулось 29.04.2025 у день підписання між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідного реєстру права вимоги, у якому за №584 зазначена ОСОБА_1 .
Суд вважає, що копії договору факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надіслано відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 53).
Починаючи з 29.04.2025 до 22.09.2025 ТОВ «Таліон плюс» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 і надалі не сплачувала заборгованість. Нарахування підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Таліон плюс», згідно з яким заборгованість становить 41 924 грн 56 к., з яких 11 800 грн – тіло кредиту, 23 516 грн 56 к. – проценти, 708 грн – комісія та 5900 грн – неустойка (а.с. 21-22).
Суд вважає таке нарахування відсотків ТОВ «Таліон плюс» безпідставним. Оскільки згідно з п. 1.3 та 1.4 договору факторингу з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора перейшло право вимоги на борг, тобто зобов`язання перед клієнтом, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а не фактор ТОВ «Таліон плюс». Подальше нарахування фактором відсотків, тобто збільшення боргу, не передбачено умовами договору факторингу.
Посилання позивача на загальне визначення «факторингу» у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську» діяльність щодо нарахування відсотків ТОВ «Таліон плюс» не узгоджується з умовами самого договору факторингу від 29.04.2025 та нормою ст. 514 ЦК України.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про дострокове розірвання договору за (а.с. 54).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.
На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Отже банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.
Пунктом 3.3 вказаного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 708 грн, яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі №363/1834/17 (пункт 27).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (пункт 31.25)).
Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Суд також вважає комісію за видачу кредиту такою, що не відповідає принципам справедливості та добросовісності, а також такою, що містить елементи введення в оману позичальника. Якщо при визначені у кредитному договорі розміру позики позикодавець обумовлює сплату комісії за видачу кредиту, то фактично фіксує стягнення додаткових коштів, тобто таким чином збільшує навантаження на позичальника, яке у цих правовідносинах забезпечується відсотками за користування кредитом. Навіть попри погодження сплати комісії за видачу кредиту в договорі, таке стягнення додаткових коштів не узгоджується з економічною метою кредитних відносин, якою є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Враховуючи зазначене вище, умови договору кредитної лінії №856133183 від 25.02.2025 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 708 грн задоволенню не підлягають.
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.
Суд відхиляє здійснений у розрахунку заборгованості за договором №856133183 від 25.02.2025, розрахунок заборгованості в частині заборгованості за комісією у розмірі 708 гривень.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00%. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із розрахунку заборгованості встановлено, що нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою не більше 1% в день, тобто у розмірі, який відповідає чинному законодавству.
Суд не вирішує питання про стягнення з відповідачки неустойки у розмірі 5900 гривень, оскільки у позовній заяві таких вимог не заявлено. 
Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані кошти в строк, передбачений вказаним вище договором кредитної лінії.
За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором кредитної лінії №856133183 від 25.02.2025, у зв`язку з чим у неї існує заборгованість, яка станом на 29.09.2025 року становила 18 433 грн 10 к., з яких 11 800 грн – заборгованість по основному боргу та 6633 грн 12 к. заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 20). Такий розрахунок зобов`язання підтверджується умовами договору №856133183 від 25.02.2025 та перевірений судом.
Оскільки сума заборгованості відповідача по вказаному договору підтверджена належно проведеним розрахунком, а відповідач не надав власного обґрунтованого розрахунку, тому саме такий її розмір необхідно стягнути на корить позивача.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №856133183 від 25.02.2025 становить 18 433 грн 10 к., з яких 11 800 грн – заборгованість за тілом кредиту та 6633 грн 12 к. заборгованість за відсотками.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підлягають до задоволення частково.
Враховуючи зазначене вище, з урахуванням обставин та підтверджуючих ці обставини документів, з огляду на норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 11 800 грн – заборгованість за тілом кредиту та 6633 грн 12 к. заборгованість за відсотками, що разом становить 18 433 гривні 12 копійок.
Позивач ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд, задовольняючи позов частково, стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у частці 51,17%, а саме – 1239 гривень 54 копійки.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1116266 від 02.12.2024 (а.с. 57), договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року (а.с. 60-64), додаткова угода №2147 від 06.11.2025 про надання правової допомоги до договору №5 від 02.12.2024 (а.с. 64 зворот-65), акт від 06.11.2025 приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 (а.с. 66), платіжна інструкція кредитового переказу коштів №166 від 06.11.2025, згідно з яким вартість послуг із надання правничої допомоги становить 5000 гривень.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у частці 51,17%, а саме – 2558 гривень 50 копійок.
Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 205, 207, 509, 526, 527, 530, 536, 626, 628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд 
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за договором кредитної лінії №856133183 від 25 лютого 2025 року у розмірі 18 433 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять три) гривні 12 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» судовий збір у розмірі 1239 (одна тисяча двісті тридцять дев`ять) гривень 54 копійки та витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2558 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», вулиця Жабинського, 13, м. Чернігів, 14017, код в ЄДРПОУ 39700642; відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Головуючий 	  	Б.С. Гамула