ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
18 травня 2026 року	Справа № 322/1172/25	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гасанбекова С.С., розглянув у порядку письмового провадження питання про судові витрати у цивільній справі
за позовом:	ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 	
до:	ОСОБА_3 	
треті особи:	ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр Анна Ігорівна	
про:	визнання недійсною відмови від спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку.	

06 серпня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:
- визнати недійсною відмову ОСОБА_3 від спадщини в частині 1/3 земельної ділянки кадастровий № 2323681300:04:005:0004; 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 05.02.2025 на ім`я ОСОБА_4 , в частині 1/3 паю, переданої ОСОБА_3 ; 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на всю земельну ділянку кадастровий № 2323681300:04:005:0004, площею 6,04 га; 
- зобов`язати нотаріуса внести зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на зазначену ділянку за ОСОБА_2 .
Вища рада правосуддя рішенням від 30 грудня 2025 року № 2814/0/15-25 із 02 січня 2026 року змінила територіальну підсудність судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області шляхом її передачі до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Згідно з ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вищезазначене рішення Вищої ради правосуддя стало підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді Новомиколаївського районного суду Запорізької області, до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.03.2026 № 386/0/15-26 суддю Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбекова Сергія Сергійовича було відряджено до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 23 березня 2026 року.
23.03.2026 вищезазначену справу було передано судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Гасанбекову С.С.
Рішенням Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 04.05.2026 в задоволенні позову було відмовлено повністю.
11.05.2026 до суду надійшла заява представника відповідача про стягнення понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу по справі № 322/1172/25, в якій заявник просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень;
- судове засідання по розгляду цього клопотання провести у відсутність відповідача ОСОБА_3 та її представника – адвоката Слизовської М.Ю.
В обґрунтування заявлених вимог представником відповідача зазначено таке.
З метою отримання правничої допомоги під час супроводу цивільної справи №322/1172/25, між адвокатом Слизовською М.Ю. та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги б/н від 09.09.2025.
У відповідності з укладеною додатковою угодою № 1 від 06.05.2026 до договору про надання правової допомоги б/н від 09.09.2025, на виконання пункту 4.2 названого договору, ОСОБА_3 сплатила на користь адвоката ОСОБА_5 за надані юридичні послуги гонорар у сумі 14000 гривень.
Представник відповідача – адвокат Слизовська М.Ю. до закінчення судових дебатів зробила заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та подання у відповідності до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України доказів понесення ОСОБА_3 витрат на правову (правничу) допомогу.
В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку судом відмовлено повністю. Відтак, з позивача підлягають стягненню понесені відповідачем ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14000 гривень.
Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, представник позивача просив стягнути з позивача вищезазначені судові витрати.
Позивачем подано заперечення на клопотання представника відповідача, з проханням: «1. Первинно: Залишити клопотання ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без розгляду на підставі частини 8 статті 141, статей 246 та 270 ЦПК України; 2. Альтернативно: Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі (14 000 грн) як недоведеного, необґрунтованого та такого, що не відповідає вимогам ст. 134, 137, 141 ЦПК України; 3. Субсидіарно (у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення): зменшити заявлені витрати до 0 грн або до мінімально можливого розміру, виключивши витрати, які: не підтверджені належними та допустимими доказами; не деталізовані відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України; заявлена сума 14 000 грн є явно завищеною через повторюваний характер значної частини заявлених робіт, дублювання правових позицій та одночасне представлення інтересів двох клієнтів одним адвокатом; не розмежовані між двома клієнтами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ); оформлені post factum (після ухвалення рішення суду від 04.05.2026); пов`язані з підготовкою самого клопотання про стягнення витрат».
В обґрунтування заперечень позивачем зазначено, зокрема таке.
Позивач вважає, що клопотання заявлено неналежним чином після фактичного закінчення розгляду справи по суті, не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, відсутній детальний опис виконаних робіт, документи оформлені після ухвалення рішення суду, відсутнє розмежування витрат між двома клієнтами, не доведено реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат у розмірі 14 000 грн, спір виник не з вини малолітнього позивача.
Суд, розглянувши питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат,

встановив:
В якості доказів понесених втрат на правничу (правову) допомогу представником відповідача надано завірені належним чином копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 09.09.2025; розрахунку обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правової (правничої) допомоги за договором про надання правової допомоги від 09.09.2025; додаткової угоди № 1 від 06.05.2026 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 09.09.2025; акта приймання-передачі наданих послуг від 06.05.2026 за договором про надання правничої (правової) допомоги від 09.09.2025, квитанція серії ААІ № 354936 від 06.05.2026 на суму 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 06.05.2026, представником відповідача були виконані наступні дії щодо надання правничої допомоги: надання консультацій з питань захисту прав клієнта та предмету спору по справі № 322/1172/25 – 1000,00 грн; обговорення стратегії захисту клієнта, визначення обсягу доказової бази; вивчення позовної заяви з додатками, визначення стратегії захисту – 1500,00 грн; вихід та участь адвоката у судових засіданнях, призначених на 13.10.2025, 04.11.2025, 07.04.2026, 24.04.2026 – 10000,00 грн; підготування та подача клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу від 06.05.2026 – 1500,00 грн.
Квитанцією серії ААІ № 354936 від 06.05.2026 підтверджується оплата відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
За правилами ст. 246 ЦПК України: якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1); у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2); у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3).
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).
За правилами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З огляду на викладене, суд визнає, що представником відповідача було дотримано вимогу ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку подання заяви про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки представник відповідача зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частина послуг, зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг від 06.05.2026, а саме: підготування та подача клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу (1500,00 грн.), не відповідає критеріям обґрунтованості та пов`язаності з розглядом справи, оскільки заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 910/9714/22 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 116828908).
Надання консультацій з питань захисту прав клієнта та предмета спору по справі №322/1172/25 та обговорення стратегії захисту клієнта з визначенням обсягу доказової бази, вивчення позовної заяви з додатками, визначення стратегії захисту є по суті однією послугою – консультацією. Враховуючи наведені позивачем обґрунтування позовних вимог та їх зміст, виходячи з принципу співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, суд визнає за необхідне зменшити розмір цих витрат до 1500,00 грн. 
З цих самих підстав суд визнає за необхідне зменшити розмір витрат на участь представника відповідача у судових засіданнях з 10000,00 грн. до 5000,00 грн.
Відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у стягненні таких витрат.
У п. 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що: «відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат». Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2025 у справі № 758/5917/21 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 124833838).
Решта наведених позивачем заперечень є необґрунтованою та не береться судом до уваги. 
Таким чином, суд визнає за необхідне ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідачавитрат на професійну правничу допомогу в розмірі: 1500 +5000 = 6500,00 грн. Зазначені витрати відповідача є обґрунтованими та відповідають критеріям, визначеним у статті 137 ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 246, 263 – 265, 268, 270, 273 ЦПК України, суд

вирішив:
1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6500,00 грн. (шість тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.
2. Реквізити учасників справи:
- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
- відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;
- третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр Анна Ігорівна, вул. 8 березня, 76, прим. 13, м. Запоріжжя, 69068, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;
- третя особа: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 18 травня 2026 року.

Суддя С.С. Гасанбеков