ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1964/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною таскасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Волошина Августина, буд.52, код ЄДРПОУ 44106694), яким просить суд:
-Визнати протиправними та скасувати Податкову вимогу форми “Ф” від 12 січня 2026 року №0000265-1304-0716 про сплату суми заборгованості в розмір 29 137, 01 гривень.
В обгрунтування вказує, що позивачка на праві власності належить об`єкт нерухомого майна нежитлового призначення, вона є сільськогосподарським товаровиробником та безпосередньо використовує належний їй на праві приватної власності комплекс нежитлових будівель за їхнім прямим функціональним призначенням для здійснення сільськогосподарської діяльності. Так, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є головою та керівником Фермерського господарства “ВЕСТ ТРОЯ”. Незважаючи на законодавчо встановлене звільнення такого майна від оподаткування, Відповідачем було сформовано та направлено на адресу Позивача Податкову вимогу форми “Ф” від 12 січня 2026 року №0000265-1304-0716 про сплату суми заборгованості в розмір 29 137, 01 гривень.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року відкрито справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.
03 квітня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві вказує, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Так, за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС по відкритих інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) станом на 08.01.2026 за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг з податку на нерухоме майно, який сплачується фізичними особами власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) у розмірі 29137,01 грн, який виник на підставі: податкового повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0632065-2408-0718-UA21020110000091104 від 04.07.2025 у сумі 26225,98 грн по терміну сплати 11.10.2025. (на залишок податкового боргу у сумі 4388,55 грн (частково погашено за рахунок наявної переплати у сумі 21837,43 грн);податкового повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0632066-2408-0718-UA21020110000091104 від 04.07.2025 по терміну сплати 11.10.2025 у сумі 24748,46 грн..
07 квітня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, де вказує, що нерухоме майно Позивачки відноситься до класу будівель 1271.9 “Будівлі сільськогосподарського призначення інші” та використовується фермерським господарством у сільськогосподарській діяльності (розведення коней, змішане сільське господарство тощо). Відповідно до пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, такі будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Оскільки об`єкт оподаткування відсутній, Відповідач не мав жодних правових підстав для нарахування податкових зобов`язань у 2025 році (ППР від 04.07.2025). Протиправно сформовані ППР не можуть породжувати законний податковий борг, отже, оскаржувана податкова вимога є такою, що пред`явлена безпідставно. Відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростував того факту, що майно Позивачки підпадає під дію пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Замість спростування суті позову, Відповідач обмежився формальними твердженнями щодо строків та процедури формування вимоги. Оскаржувана податкова вимога є актом індивідуальної дії, винесеним підставі податкового повідомлення-рішення, яке отримувала та яке було сформоване за відсутності об`єкта оподаткування. Зважаючи на те, що майно Позивачки в силу прямої дії пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України звільнене від оподаткування податком на нерухоме майно, нарахування будь-яких податкових зобов`язань та подальшого боргу є завідомо протиправним.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, позивачці належить об`єкт нерухомого майна нежитлового призначення, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Об`єкт відноситься до класу будівель за кодом ДКБС 1271.9 “Будівлі сільськогосподарського призначення інші”, що підтверджується відомостями з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Отже, позивачка є сільськогосподарським товаровиробником та безпосередньо використовує належний їй на праві приватної власності комплекс нежитлових будівель за їхнім прямим функціональним призначенням для здійснення сільськогосподарської діяльності.
Станом на 08.01.2026 за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг з податку на нерухоме майно, який сплачується фізичними особами власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) у розмірі 29137,01 грн, який виник на підставі:
-податкового повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0632065-2408-0718-UA21020110000091104 від 04.07.2025 у сумі 26225,98 грн по терміну сплати 11.10.2025. (на залишок податкового боргу у сумі 4388,55 грн (частково погашено за рахунок наявної переплати у сумі 21837,43 грн);
-податкового повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0632066-2408-0718-UA21020110000091104 від 04.07.2025 по терміну сплати 11.10.2025 у сумі 24748,46 грн.
Головним управлінням виставлено податкову вимогу від 12.01.2026 №0000265-1304-0716 про наявність податкового боргу у розмірі 29137,01 грн, яка була направлена на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку та вручена 22.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням №9030000284482.
Вважаючи дії відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України.
Статтею 16 Податкового кодексу України передбачено, що одним із обов`язків платника податків є обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Також, підпунктами 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк.
Підпунктом 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг -сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом
Пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.3. статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Підпунктом 14.1.153. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, дає підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу щодо здійснення примусових заходів з його погашення.
Також, згідно з п.п. 266.1.1., 266.1.2. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Оскільки, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Як встановлено судом, у позивачки є наявний податковий борг з податку на нерухоме майно, який сплачується фізичними особами власниками нежитлової нерухомості у розмірі 29137,01 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, які було надіслано та вручено позивачці.
Відповідачем виставлено вимогу від 12.01.2026 №0000265-1304-0716 про наявність податкового боргу, яка була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку та вручена 22.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням №9030000284482.
Позивачка у позові стверджує, що відповідно до пп. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, такі будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Оскільки об`єкт оподаткування відсутній, Відповідач не мав жодних правових підстав для нарахування податкових зобов`язань у 2025 році.
Отже враховуючи наведене, суд вказує, що твердження позивачки стосуються правомірностінарахування податковим органом податку на нерухоме майно, який сплачується фізичними особами власниками нежитлової нерухомості, однак в даному випадку оскаржується податкова вимога, яка є письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірності його дій, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У звдоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Волошина Августина, буд.52, код ЄДРПОУ 44106694) про визнання протиправною таскасування податкової вимоги - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору