Справа № 509/6050/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року         с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочаров А.І.,
за участю секретаря судового засідання Сірман Г.В.
розглянувши у судовому засіданні в с-щі Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Матвєєва Тетяна Сергіївна
до
ОСОБА_2 ,
третя особа: Орган опіки та піклування в особі Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області
про позбавлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И В: 
Представник позивача - адвокат Матвєєва Т.С. звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  в якому просила суд позбавити останнього, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 07.10.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 190) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року у справі № 509/380/20 шлюб між позивачкою, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №190 від 08.06.2017 року складений Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області . Спільне життя у подружжя не склалось, через різні характери та погляди на життя, втрату у позивача з відповідачкою один до одного необхідних почуттів любові взаєморозуміння, у зв`язку з чим, з вересня 2019 року сторони припинили шлюбні відносини та проживали окремо один від одного, не підтримуючи шлюбних відносин, аж до розірвання шлюбу судом. Неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони не підтримують стосунків з 2020 року, відповідач жодного разу з 2020 року не виявляв бажання приймати участь у житті дитини, позов про стягнення аліментів з відповідача не подавався, оскільки позивачці не відомо його місце проживання. За останньою інформацією відповідач з 2020 року проживав на окупованій території в АРК Крим, та пізніше змінив місце проживання та проживає у російській Федерації. У добровільному порядку відповідач жодного разу не виявляв бажання спілкуватися з сином ОСОБА_5 .
Натомість, відповідач взагалі не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Адже, починаючи з моменту розірвання шлюбу відповідач не те, що жодного разу не з`являвся за новим місцем проживання дитини, але й не виявляв жодної ініціативи у встановленні будь-якого контакту з дитиною. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Виключно позивач бере участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованість в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Ухвалою суду від 30.10.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 
01.06.2026 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Представник органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах.
Так, у судовому засіданні було встановлено, що 07.10.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис N 190) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином  ОСОБА_2  та  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ,актовий запис №190 від 08.06.2017 року складений Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області.
Шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач, батько дитини, не приймає участь у виховані дитини, матеріально дитину не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, ухиляється від своїх законних обов`язків по вихованню дитини. Вихованням малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займається його мати -  ОСОБА_1 , яка мешкає разом з сином Філіппом за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до висновку Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним позбавити батьківських прав  ОСОБА_2  по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України - підставою позбавлення батьківських прав.
Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначені в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, а саме: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За змістом роз`яснень, які викладені в п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У судовому засіданні встановлено що відповідач не приймає участі у вихованні, розвитку дитини та її утриманні. Будь-яких спроб, щодо реалізації ним батьківських обов`язків не вживалося.
Ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачів.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 12, 13, 263, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Матвєєва Тетяна Сергіївна, адреса для листування: 65045, м. Одеса, вул. Європейська, 37, до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження: 67806, Одеська область, Одеський район, с-ще Авангард, вул. Добрянського, буд. 26, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтвом про ародження серії НОМЕР_2 актовий запис №190 від 08.06.2017 року).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  витрати в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Головуючий:       А.І. Бочаров