РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/5376/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Головного управління ДПС у Рівненській області 	
до	ОСОБА_1 	
 	про стягнення податкового боргу, -	

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Рівненській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 82266,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами – власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300), у загальному розмірі 82266,40 грн, який виник у зв`язку з несплатою визначених контролюючим органом податкових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 24.03.2025 №№ 0021210-2407-1716-UA56060210000017052, 0021208-2407-1716-UA56060210000017052, 0021209-2407-1716-UA56060210000017052 та 0021211-2407-1716-UA56060210000017052, що підтверджується розрахунком виникнення податкової заборгованості за даними карток особових рахунків. З метою погашення вказаної заборгованості позивачем було сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №0009525-1301-1700 від 05.11.2025, однак у добровільному порядку податковий борг сплачений не був, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його стягнення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.
Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що спірний об`єкт нерухомого майна – будівля відгодівельного та забійного пунктів – використовується ним у межах здійснення господарської діяльності як фізичною особою-підприємцем, основними видами діяльності якого є виробництво, переробка та реалізація м`ясної продукції, що підтверджується податковою звітністю, експлуатаційним дозволом №67 від 30.09.2008 року та повідомленням за формою №20-ОПП. Вказував, що спірні будівлі за своїми функціональними характеристиками належать до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) відповідно до НК 018:2023, використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не передаються в оренду, лізинг чи позичку, а тому згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Крім того, відповідач зазначив, що чинним податковим законодавством не передбачено обов`язку платника податків звертатися із окремою заявою щодо застосування відповідної пільги, а подання форми №20-ОПП є належним повідомленням контролюючого органу про використання об`єкта у господарській діяльності. На думку відповідача, контролюючий орган, маючи інформацію про характеристики та фактичне використання спірного об`єкта, без належного обґрунтування відніс його до об`єктів оподаткування, не встановив належної класифікації будівлі та не довів наявності підстав для нарахування податкового зобов`язання, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) в сумі 82266,40 грн, яка виникла на підставі визначених контролюючим органом податкових зобов`язань, але не сплачених в добровільному порядку згідно податкового повідомлення-рішення № 0021210-2407-1716- UA56060210000017052 від 24.03.2025; податкового повідомлення-рішення № 0021208-2407-1716- UA56060210000017052 від 24.03.2025; податкового повідомлення-рішення № 0021209-2407-1716- UA56060210000017052 від 24.03.2025; податкового повідомлення-рішення № 0021211-2407- 1716- UA56060210000017052 від 24.03.2025, вказані обставини зафіксовані у розрахунку виникнення податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно карток особових рахунків (а.с.7).
Головним управлінням ДПС у Рівненській області платнику податку було виставлено податкову вимогу форми «Ф» № 0009525-1301-1700 від 05 листопада 2025 року, яку було направлено на податкову адресу боржника, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Вважаючи, що несплата податкового боргу завдає істотної шкоди інтересам держави, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України; Податковий кодекс України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).
Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Правові засади справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регулюються статтею 266 розділу ХІІ ПК України.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У відповідності з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України в редакції, Закону № 466-IX від 16.01.2020 року, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Згідно з п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України в редакції, чинній станом на дату прийняття податкових повідомлень-рішень, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Здійснивши аналіз приписів абзацу "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосування зазначеної норми передбачає наявність таких умов:
- нежитлова будівля віднесена до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) НК 018:2023;
- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) повинен бути сільськогосподарським товаровиробником;
- будівля використовується у господарській діяльності суб`єктів господарювання за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарської діяльності;
- будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Суд зауважує, що встановлена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Отже, з викладеного вище вбачається, що для застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідно з`ясувати, по-перше, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), є сільськогосподарським товаровиробником, а по-друге, що об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року №3573 затверджено і введено в дію Класифікатор будівель і споруд НК 018:2023, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в НК 018-2023 є окремі споруди (будівля, дорога, трубопровід тощо).
Відповідно до названого Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо віднесено до підрозділу «Нежитлові будівлі» (група 127 "Інші нежитлові будівлі" клас 1271 "Нежитлові сільськогосподарські будівлі").
Отже, до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до НК 018-2023 належать до класу 1271 " Нежитлові сільськогосподарські будівлі".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з НК 018-2023.
Згідно з НК 018-2023 до групи (код 127) «Інші нежитлові будівлі» належить клас "Нежитлові сільськогосподарські будівлі".
Верховним Судом у постанові від 09.05.2023 по справі №380/10802/22 зазначено, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.
Судом встановлено, що відповідач є власником об`єкта нерухомого майна, а саме будівлі відгодівельного пункту та будівлі забійного пункту, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №3784968 від 07.06.2004. Відповідно до договору купівлі-продажу площа будівлі відгодівельного пункту становить 435,1 кв.м, площа будівлі забійного пункту становить 190,5 кв.м, а загальна площа зазначеного об`єкта нерухомого майна складає 625,6 кв.м.
Разом з тим, суд зазначає, що сам по собі факт набуття особою права власності на об`єкт нерухомого майна не є безумовною та достатньою підставою для виникнення у такої особи податкового обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При вирішенні питання щодо наявності у платника податків обов`язку зі сплати такого податку визначальне значення має встановлення правового статусу відповідного об`єкта нерухомості, його функціонального призначення, належності до певного класу будівель відповідно до Класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, а також фактичного використання такого об`єкта у господарській діяльності.
Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B–F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг чи позичку.
Крім того, згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників – юридичних та фізичних осіб, які віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг чи позичку.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Основними видами його господарської діяльності є виробництво м`ясних продуктів, виробництво м`яса свійської птиці, а також оптова та роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами. Податковою звітністю відповідача підтверджується отримання доходу від здійснення відповідної господарської діяльності, що свідчить про реальне та фактичне здійснення ним підприємницької діяльності.
Також судом встановлено, що на спірний об`єкт нерухомого майна видано експлуатаційний дозвіл №67 від 30.09.2008, у якому визначено вид господарської діяльності, що здійснюється на відповідному об`єкті, а саме: заготівля та забій сільськогосподарських тварин, зберігання, оброблення та переробка м`яса та м`ясної продукції. Зазначені обставини підтверджують, що будівля відгодівельного та забійного пунктів використовується саме за своїм функціональним та цільовим призначенням у межах господарської діяльності відповідача.
Крім того, відповідачем було подано до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП щодо наявності у нього відповідного об`єкта нерухомого майна та використання такого об`єкта у власній господарській діяльності. Факт подання зазначеного повідомлення свідчить про те, що контролюючий орган був належним чином обізнаний щодо наявності спірного об`єкта, його місцезнаходження, характеристик та фактичного використання у підприємницькій діяльності.
Суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством не передбачено обов`язку платника податків подавати до контролюючого органу будь-які додаткові заяви чи звернення щодо застосування пільги або ненарахування податку на нерухоме майно у випадках, коли відповідний об`єкт не є об`єктом оподаткування відповідно до положень Податкового кодексу України. Подання повідомлення за формою №20-ОПП є належним виконанням платником податків обов`язку щодо інформування контролюючого органу про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а відтак саме на контролюючий орган покладається обов`язок здійснити належну правову оцінку характеристик об`єкта нерухомого майна, встановити його належність до відповідного класу будівель та правильно застосувати норми податкового законодавства.
Судом враховано, що спірні нежитлові будівлі відгодівельного та забійного пунктів за своїми функціональними характеристиками та призначенням відповідно до Національного класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 відносяться до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) та використовуються відповідачем безпосередньо у здійсненні ним сільськогосподарської діяльності як сільськогосподарським товаровиробником.
При цьому контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів того, що у спірний період зазначені будівлі використовувалися відповідачем у будь-якій іншій діяльності, відмінній від сільськогосподарської чи виробничої діяльності. Також матеріали справи не містять доказів того, що спірний об`єкт нерухомого майна передавався відповідачем в оренду, лізинг або позичку, а такі обставини контролюючим органом не спростовані та не заперечуються.
Разом із тим, здійснюючи нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, контролюючий орган не навів належного обґрунтування підстав віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до об`єктів оподаткування, не зазначив, яким саме документом щодо класифікації будівель та споруд він керувався при визначенні податкового зобов`язання, не вжив заходів для отримання інформації щодо належної класифікації відповідного об`єкта від компетентних установ, незважаючи на те, що володів інформацією про його наявність, місцезнаходження та використання у господарській діяльності відповідача.
Такі дії свідчать про те, що при стягненні податкового боргу контролюючим органом не було забезпечено дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що спірні нежитлові будівлі відгодівельного та забійного пунктів, які належать відповідачу на праві власності, за своїми характеристиками віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) відповідно до НК 018:2023, використовуються ним безпосередньо у власній господарській діяльності як сільськогосподарським товаровиробником та не передаються в оренду, лізинг чи позичку. Відтак такі будівлі відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Доводи контролюючого органу не спростовують установлених судом обставин та не містять належного обґрунтування того, з яких підстав спірний об`єкт виробничого та сільськогосподарського призначення підлягає оподаткуванню всупереч прямій нормі Податкового кодексу України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що визначення податкового зобов`язання було здійснено без належного з`ясування усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення питання щодо виникнення у відповідача податкового обов`язку, а тому позов слід залишити без задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю в задоволенні позову Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 82266,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 17 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166) 
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 

Суддя       Н.В. Друзенко