Справа № 365/140/26 
Номер провадження: 2/365/315/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

13 травня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кучерявої Л.М. 
за участю секретаря судового засідання Воєводи І.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС»), в особі директора товариства Полякова О.В, звернулося до Згурівського районного суду Київської області із вказаним вище позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 210780719 від 19.11.2019 у розмірі 41018,76 гривень, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.11.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 210780719 на суму 1000,00 гривень у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 7S8K2Z7T. На виконання умов договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та надав відповідачу грошові кошти у сумі 1000,00 гривень, шляхом перерахування через банк провайдер. Проте, в подальшому відповідач збільшив суму кредиту у зв`язку з чим загальна сума становить 19900,00 гривень.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. На виконання договору факторингу між сторонами підписано Реєстр прав вимоги № 74 від 14.04.2020, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. На виконання договору факторингу між сторонами підписано Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 14.07.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48788,11 гривень.
Після набуття права грошової вимоги позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Враховуючи зазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 48788,11 гривень, яка складається із: 15671,14 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 25347,62 гривень – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 7769,35 гривень – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 
Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 09.03.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду, частково задовольнила клопотання про витребування доказів, витребувала від АТ «А-БАНК» інформацію та документи за клопотанням позивача.
На виконання ухвали суду 01.04.2026 до Згурівського районного суду Київської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребовувана інформація та документи.
30 березня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Крім цього вважає суму заборгованості в розмірі 41018,76 гривень необґрунтованою, непропорційною, оскільки такий розмір заборгованості значно перевищує суму отриманого кредиту, та такою, що не відповідає принципам справедливості. Додатково зазначила, що вона на даний момент не працює, а її чоловік є військовослужбовцем.
30 березня 2026 року від уповноваженого представника позивача Сахарової О.І. надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що у даній справі строк позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки законодавець зупиняв перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд. Зазначає, що розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів відповідачу є беззаперечними доказами факту заборгованості. Положення договору узгоджуються із чинним законодавством, умови нарахування відповідають умовам договору, а сам договір був укладений добровільно, з дотриманням добросовісності. Звертає увагу суду на те, що відповідач здійснювала часткові платежі на виконання умов кредитного договору, що свідчить про усвідомлення факту існування кредитного договору та визнання зобов`язань за ним. Вказує на те, що позивач отримав право вимоги до відповідача на загальну суму заборгованості, що становить 48788,11 гривень, яка включає в себе, зокрема, 7769,35 гривень – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), проте, позивач не заявляв вимог про стягнення штрафних санкцій , у зв`язку з чим вони не включені до суми позовних вимог. Також звертає увагу суду на те, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проходження її чоловіком військової служби, а також перебування їх у шлюбі. Вважає, що за відсутності вказаних доказів відсутні правові підстави для застосування до відповідача пільг, зазначених у п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом.
15 квітня 2026 року відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що проценти за користування кредитом нараховуються в межах строку користування кредитом, визначеного договором, а після спливу строку кредитування правовідносини переходять у сферу відповідальності за порушення зобов`язання, тому нарахування позивачем відсотків після закінчення строку дії договору є незаконним та підлягає виключенню із розрахунку. Заявлена позивачем сума є явно завищеною та непропорційною, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Зазначає, що суд має право зменшити розмір грошових вимог, якщо вони є надмірними. Також зазначає, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям та їх подружжю не нараховуються проценти, штрафи, пеня на час проходження військової служби. На підтвердження проходження її чоловіком військової служби в лавах ЗСУ надає копію свідоцтва про одруження та копію довідки з військової частини. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що з урахуванням типового характеру справи, відсутності складних правових питань, вважає суму 7000,00 гривень необґрунтованою та такою, що підлягає зменшенню.
17 квітня 2026 року уповноважений представник позивача ОСОБА_2 подала до суду додаткові письмові пояснення, у яких зазначає, що із наданої відповідачем довідки про проходження її чоловіком військової служби вбачається, що останній був мобілізований 17.07.2025, а нарахування заборгованості за кревним договором здійснювалося за період з 19.11.2019 по 01.11.2021, тобто задовго до початку проходження військової служби чоловіком відповідача, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо нарахування відсотків за кредитним договором зазначає, що відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися із умовами договору перед його підписанням. Сторонами в договорі погоджено нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами, тому заборгованість відповідача перед позивачем складається із суми основного боргу (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом, які відповідно до умов договору поділяються на процента за правомірне користування кредитом, що нараховані в межах строку дії кредитного договору, та проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що виникли у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
У позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність.
Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 19.11.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 уклали Договір № 210780719, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 1000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору починається з моменту його укладання та становить 7 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,62% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (п. 1.4). У Розділі 4 Договору сторони погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений договором або додатковими угодами до договору, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього договору процентна ставка менша ніж 1,7% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п. 1.4-1.5 договору скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повернення кредиту. Сторони погодили, що зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,7% розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п. 1.3 договору. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п. 4.2 та п. 4.3 договору (1,7%) після закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору (7 днів) є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
29 листопада 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 210780719 від 19.11.2019, за умовами якої сторони продовжили строк, на який було надано кредит, на 13 днів. Також сторони погодили, що починаючи з 26.11.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,54 % в день від суми кредиту.
30 листопада 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 210780719 від 19.11.2019, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 11900,00 з 30.11.2019 на строк дії Договору № 210780719 від 19.11.2019.
06 грудня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 210780719 від 19.11.2019, за умовами якої сторони продовжили строк, на який було надано кредит, на 27 днів. Також сторони погодили, що починаючи з 09.12.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,54 % в день від суми кредиту.
01 січня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 210780719 від 19.11.2019, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 7000,00 з 01.01.2020 на строк дії Договору № 210780719 від 19.11.2019.
03 січня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 210780719 від 19.11.2019, за умовами якої сторони продовжили строк, на який було надано кредит, на 28 днів. Також сторони погодили, що починаючи з 09.12.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,54 % в день від суми кредиту.
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Судом встановлено, що Договір № 210780719 від 19.11.2019 підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, акцептуючи пропозицію ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідач ОСОБА_1 визнала та погодилася на запропоновані товариством умови користування та порядок надання товариством грошових коштів (кредиту), а також строки та порядок погашення кредиту та сплати процентів.
Підписання Договору № 210780719 від 19.11.2019 та додаткових угод до нього, свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 210780719 від 19.11.2019 та додаткових угод до нього від 30.11.2019 та 01.01.2020 кредитодавцем було здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 1000,00 гривень 19.11.2019, в сумі 11900,00 гривень 30.11.2019 та в сумі 7000,00 гривень 01.01.2020 на її картковий рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями, довідками про підтвердження здійснення перерахунку кредитних коштів та виписками по картковому рахунку, наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 09.03.2026 в частині витребування доказів.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» по Договору № 210780719 від 19.11.2019, станом на 14.04.2020 загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором становить 41787,55 гривень.
Судом встановлено, що первісним кредитором нарахування відсотків за користування кредитним коштами здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору. 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. До вказаного договору факторингу неодноразово вносилися зміни, укладеними між сторонами додатковими угодами, а також продовжувався строк дії даного договору факторингу, зокрема, до 31.12.2024.
Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Договором факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги.
14 квітня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписано Реєстр прав вимоги № 74, відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 210780719 від 19.11.2019 у сумі 41767,55 гривень.
За умовами договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за Договором № 210780719 від 19.11.2019, станом на 30.05.2023 сума загальної заборгованості відповідача за договором становить 48788,11 гривень. 
Судом встановлено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було здійснено нарахування відсотків за Договором № 210780719 від 19.11.2019 відповідно до умов вказаного договору, що були погоджені сторонами договору.
05 серпня 2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених договором. Право вимоги, за умовами цього договору, означає всі права клієнта за кредитними договорами, втому числі права грошових вимоги до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 210780719 від 19.11.2019 у сумі 41018,76 гривень.
30 травня 2023 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 на рахунок ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». 
11 липня 2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Право вимоги – це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 
14 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» підписано Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 та Реєстр боржників, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало позивачу право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 210780719 від 19.11.2019 у сумі 48788,11 гривень. У вказану суму ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» включило також і пеню у розмір 7769,35 гривень.
ТОВ «ФК «ЕЙС» у період з 12.08.2025 по 24.09.2025 здійснило оплату за відступлення права грошової вимоги згідно Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 на рахунок ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».
Станом на 26.12.2025 заборгованість за Договором № 210780719 від 19.11.2019, що рахується за відповідачем ОСОБА_1 є непогашеною і становить 48788,11 гривень, з яких: 15671,14 гривень – прострочена заборгованість за тілом кредиту; 25347,62 гривень – прострочена заборгованість за процентами проте; 7769,35 гривень – пеня/штрафи, проте, позивач у позовних вимогах просить стягнути із відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 41018,76 гривень, тобто без пені/штрафу у розмірі 7769,35 гривень.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання згідно з умовами Договору № 210780719 від 19.11.2019, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Право вимоги до ОСОБА_1 у позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» виникло на підставі Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025.
Відповідач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не надавала. Факт укладання кредитного договору не заперечила. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується належними та допустимими доказами, що наявні у матеріалах справи. Розрахунки заборгованості, здійснені первісним кредитором та фактором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідають умовам кредитного договору. Застосування строку позовної давності, про яку у відзиві заявила відповідач, та положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач звернувся в межах строку позовної давності, а чоловік відповідача отримав статус військовослужбовця 17.07.2025 року, тобто поза межами періоду користування відповідачем кредитними коштами. 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 2662,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень, які він поніс у зв`язку з розглядом справи.
Сплата позивачем судового збору в сумі 2662,40 гривень при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 20.02.2026 № 38947.
За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надає: Договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ»; Додаткову угоду № 25770907159 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; Акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 на суму 7000,00 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначила, що витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 гривень є необґрунтованими та такими, що підлягають зменшенню з урахуванням типового характеру справи та відсутності складних правових питань.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (даліЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Нормами ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд». До позовної заяви також додано клопотання про витребування доказів та копія адвокатського запиту.
Дана справа відповідно до п. 2 ч. 6ст. 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 7000,00 гривень, не відповідає критерію розумності його розміру та співмірності, зокрема, зі складністю цієї справи та виконаних адвокатом робіт, а також, ціною позову та значенням справи для позивача.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 гривень: складання позовної заяви 2000,00 гривень, вивчення матеріалів справи 500,00 гривень, підготовка адвокатського запиту 500,00 гривень, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 500,00 гривень.
Отже, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Керуючись ст. 205, 207, 512, 513, 514, 515, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 628, 638, 639, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 223, 247, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за Договором № 210780719 від 19.11.2019 у загальному розмірі 41018 (сорок одна тисяча вісімнадцять) гривень 76 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» сплачений судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», адреса місцезнаходження: вулиця Поправки Юрія, будинок 6, кабінет 13, місто Київ, 02094; код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя Л.М. Кучерява