Справа № 645/2971/26
Провадження № 2-а/645/26/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року      м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Мартинової О.М.,
за участі секретаря судового засідання – Кривченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
03.04.2026 року поштовою кореспонденцією до Немишлянського районного суду міста Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову R396766 від 05.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він є військовозобов`язаним, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІІ групи, має відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації, тому не має будь-яких підстав для ухилення від явки за повістками. У Єдиному електронному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» наявні всі анкетні дані, у тому числі номер телефону та електронна адреса пошти. У лютому 2026 року, незважаючи на дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства щодо ведення військового обліку в умовах воєнного стану, за допомогою застосунку «Резерв+», йому стало відомо про перебування у розшуку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 , з метою з`ясування підстав оголошення його у розшук, особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де під час спілкування з посадовими особами йому було повідомлено, що причиною розшуку є нібито направлення на його адресу повістки, за якою він не з`явився. Водночас жодних доказів направлення або вручення такої повістки, а також її копії, посадовими особами надано не було. Крім того, посадові зазначили, що для «врегулювання ситуації» ОСОБА_1 необхідно було подати через застосунок «Резерв+» заяву про визнання правопорушення, після чого, за їх словами провадження у справі буде закрите, розшук припинено, а штрафні санкції застосовуватися не будуть. Зазначив, що оскільки він не був обізнаний із порядком подання відповідної заяви, він передав свій мобільний телефон посадовим особам, які фактично здійснили подання такої заяви від його імені. 19.03.2026 року у застосунку «Резерв+» відобразилася інформація про наявність постанови від 05.03.2026 року №R396766. При цьому ОСОБА_1 окремо звернув увагу, що без подання заяви про визнання вчинення адміністративного правопорушення, він би залишився у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому не мав вибору, тим більше посадові особи гарантували закриття справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим ОСОБА_1 вказав, що ознайомитися зі змістом зазначеної постанови через застосунок йому не вдалося з технічних причин, у зв`язку з чим він обґрунтовано вважав, що провадження у справі припинено без застосування будь-яких санкцій. 23.03.2026 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення інформації щодо його зняття з розшуку та результатів розгляду справи про адміністративне правопорушення, де йому повідомлено, що за результатами розгляду справи на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень, а також надано копію постанови, яка не містить підпису уповноваженої посадової особи та відбитка печатки ІНФОРМАЦІЯ_4 , що ставить під сумнів її належність та дійсність. Окремо ОСОБА_1 наголосив, що він перебував на обліку, проходив ВЛК, як інвалід ІІІ групи, уточнював свою дані та не підлягав призову на військову службу у період мобілізації, том визначені у п.27 постанови №560 підстави для направлення йому повісток взагалі відсутні. Тим більше жодна повістка йому не направлялася та не вручалася у встановленому законом порядку. Водночас зміст постанови №R396766 від 05.03.2026 року не містить відомостей щодо конкретної дати, часу та місця, на які ОСОБА_1 нібито був викликаний, а також не містить даних про обставини його неприбуття. Вказані обставини свідчать про відсутність належного підтвердження факту направлення чи вручення його повістки, що у свою чергу, виключає саму можливість настання відповідальності. Разом з тим, під час особистого звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 посадові особи не надали йому для ознайомлення повістку, за якою він нібито не з`явився, а також не надали жодних доказів їх направлення або вручення, зокрема: опису вкладення, квитанції, повідомлення про вручення рекомендованого листа чи витягу з журналу реєстрації виданих повісток. Таким чином, оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь всі документально підтвердженні судові витрати в розмірі 665,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.
Ухвалою суду від 07.04.2026 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання позовної заяви, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
22.04.2026 року через систему «Електронний суд» представником ІНФОРМАЦІЯ_4 – ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається наступне. 21.12.2025 року відносно  ОСОБА_1 була сформована повістка №6115413, відповідно до якої він був зобов`язаний прибути 31.12.2025 року о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення військово-облікових даних. Повістка була оформлена належним чином, містила усі необхідні реквізити, QR-код для перевірки та адресу проживання позивача: АДРЕСА_1 . На підтвердження факту направлення повістки відповідачем надано опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення, відповідно до якого саме повістка №6115413 була направлена на адресу позивача. Також наявні відомості поштового трекінгу, відповідно до яких рекомендоване поштове відправлення № RO67064054543 було прийняте 23.12.2025 року, 25.12.2025 року прибуло до відділення поштового зв`язку за місцем проживання адресата, а 29.12.2025 року оператором поштового зв`язку зафіксовано статус «одержувач відсутній за вказаною адресою». Надалі поштове відправлення було повернуте відправнику та вручено 05.01.2026 року. Таким чином, відповідачем були вжиті всі передбачені законом заходи для належного повідомлення позивача про необхідність прибуття до ТЦК та СП, а невручення повістки відбулося виключно у зв`язку з відсутністю самого позивача за місцем проживання. Укрпошта відповідно до положень Правила надання послуг поштового зв`язку повернення рекомендованого поштового відправлення із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою підтверджує факт належного вчинення відправником усіх необхідних дій щодо повідомлення особи. Сам факт неотримання поштового відправлення з причин, що залежать від адресата, не може покладати негативні наслідки на орган державної влади, який належним чином здійснив його направлення. Крім того, із витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» убачається, що у позивача були наявні актуальні контактні дані, а саме номер телефону, електронна адреса та адреса проживання. Також зазначений витяг підтверджує факт перебування позивача на військовому обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не мав можливості повідомити його про необхідність прибуття або про результати розгляду матеріалів справи, є безпідставними. Окремо слід зазначити, що 04.03.2026 року позивач самостійно, за допомогою Резерв +, подав заяву про визнання факту вчинення адміністративного правопорушення, яка була підписана його кваліфікованим електронним підписом о 14:41:43. У зазначеній заяві позивач прямо підтвердив, що допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, визнав, що не прибув за повісткою до ТЦК та СП, визнав факт вчинення адміністративного правопорушення, надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, а також самостійно зазначив адресу електронної пошти та номер телефону для отримання інформації. Також позивач підтвердив, що ознайомлений зі змістом статті 65 Конституції України та попереджений про відповідальність, передбачену статтями 336, 337 Кримінального кодексу України. Таким чином, позивач не лише був обізнаний про факт свого неприбуття за повісткою, але й особисто, добровільно та усвідомлено визнав факт вчинення адміністративного правопорушення. За таких обставин доводи про відсутність обізнаності щодо притягнення до адміністративної відповідальності або про порушення його права на участь у розгляді справи є явно надуманими та суперечать його ж власним діям. Після подання відповідної заяви через Резерв+ постанова у справі про адміністративне правопорушення формується та надсилається автоматично засобами інформаційної системи. Відтак позивач вважається належним чином повідомленим про постанову № R396766 саме з дати її винесення, тобто з 05.03.2026 року. Більше того, навіть у самій позовній заяві позивач визнає, що 19.03.2026 року він вже бачив відомості про зазначену постанову у застосунку «Резерв+». Отже, твердження про те, що він дізнався про існування постанови лише 23.03.2026 року, є неправдивим та спростовується як матеріалами справи, так і власними поясненнями самого позивача. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, а саме: повісткою про необхідність прибуття до ТЦК та СП; описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення; даними трекінгу поштового відправлення; витягом з реєстру «Оберіг»; заявою самого позивача про визнання правопорушення, підписаною кваліфікованим електронним підписом; відомостями про відображення постанови у застосунку «Резерв+». Отже, твердження позивача про відсутність доказів є необґрунтованими. Крім того, сам позивач у різних частинах позовної заяви посилається то на частину 3 статті 210 КУпАП, то на частину 3 статті 210-1 КУпАП, що свідчить про непослідовність його доводів та відсутність належного обґрунтування позовних вимог. Разом з тим представником відповідача зазначено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано належних доказів фактичного понесення таких витрат, не надано актів приймання-передачі послуг, не здійснено погодинного розрахунку, не підтверджено фактичну оплату послуг адвоката. Також заявлена сума є явно завищеною з урахуванням однотипності позовних вимог, незначної складності справи та незначного обсягу роботи представника позивача. В зв`язку з вищенаведеним, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити. 
28.04.2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Чернявським М.Г. подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що позивачу було направлено повістку засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з позначкою «Вручити особисто. Повістка ТЦК» № НОМЕР_1 за адресою: м.Харків, вул. Краснопільська, буд. 39. Відповідно до документів поштового зв`язку, зазначене відправлення не було вручено з причини «адресат відсутній» та повернуто відправнику. Таким чином, відповідачем вжито всіх необхідних заходів для належного повідомлення позивача, а невручення повістки відбулося з причин, що не залежать від відповідача. З урахуванням викладеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачається. 
29.04.2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача – Слуцьким О.В. подано відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається наступне. Так, на думку сторони позивача, подані відповідачем докази не відповідають критеріям належності та достовірності, а сам відповідач не виконав покладений на нього ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності своєї постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 року № R396766. У наданій відповідачем копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення зазначено отримувачем ОСОБА_1 , номер повістки та відправника. При цьому, вказана копія опису не містить будь-якого підтвердження того, що лист, який вона описує належним чином направлявся ОСОБА_1 , оскільки на ній відсутні будь-які відмітки з боку операторів поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей, (п. 17 Правил). Окремо звернув увагу, що на сайті АТ «УКРПОШТА»: https://www.ukrposhta.ua/ua/zrazky-oformlennia-blankiv-ta-typovi-dokumenty , визначено зразки бланків типових документів, зокрема, ф. 107 (Опису вкладення), що містить обов`язкову графу: «Перевірив _______ (прізвище працівника поштового зв`язку)» та відбиток календарного штемпеля. Отже, надана відповідачем копія опису вкладення не містить підтвердження вмісту поштового відправлення, як того вимагає п. 17 Порядку, що свідчить про її неналежність, як доказу направлення повістки ОСОБА_1 . Представник позивача наголосив, що надана відповідачем копія опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення немає жодної згадки про наявність повідомлення про вручення, якого взагалі немає у матеріалах справи, як і конверту, який за даними наданого трекінгу нібито повернувся до відправника. Таким чином, сторона позивача вважає, що надані відповідачем докази жодним чином не підтверджують те, що згідно вимог п. Постанови № 560 30-2 та абз. 4, п. 34 ОСОБА_1 направлялася повістка №6115413 від 21.12.2025 року. Враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним постанови № R396766 від 05.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та не доведено неявку ОСОБА_1 за направленою повісткою, а у матеріалах справи відсутність будь-які належні та допустимі докази того, що повістки № 6115413 від 21.12.2025 року взагалі направлялася ОСОБА_1 , сторона позивача вважає, що у діях (бездіяльності) останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тому заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
07.05.2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача Слуцьким О.В. подано письмові пояснення, з яких вбачається наступне. Відповідно до п. 82 Правил, рекомендовані листи з позначкою “Повістка ТЦК” під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК”. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК”, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку “адресат відсутній за зазначеною адресою”, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника. Представник позивача звернув увагу, що за наданим відповідачем трекінгом АТ «Укрпошта», що нібито «підтверджує» направлення повістки, датою надходження поштового відправлення є 25.12.2025 року (час доби, зокрема, початок робочого дня, чи його кінець невідомі), датою повернення листа з відміткою адресат відсутній 29.12.2025 року, а дата виїзду з поштового відділення – 30.12.2025 року. Різні галузі чинного законодавства визначають обрахування строків з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 25.12.2025 року – четвер (робочий день) у який надійшов лист, після якого має обраховуватися строк у 3 робочі дні з моменту повідомлення особи про його надходження. Наголосив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач зазначав засоби зв`язку ОСОБА_1 , при цьому у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» наявні усі необхідні контактні дані позивача. Разом з тим, представник позивача вказав, що з урахуванням того, що невідома дата оповіщення особи, якій було адресовано вказаного листа, можна уявити (змоделювати) ситуацію про те, що відповідач вказав номер телефону позивача або іншої особи, і 25.12.2025 року отримувачу надійшло повідомлення про надходження поштового відправлення, внаслідок чого з 26.12.2025 року (п`ятниця) починає обраховуватися строк зберігання листа у 3 робочі дні. Продовжуючи моделювання ситуації виключено 27.12.2025 року (субота) та 28.12.2025 року (неділя) і продовжено обрахунок з 29.12.2025 по 30.12.2025 року (третій – останній робочий день зберігання листа на поштовому відділенні). Отже, якщо лист надійшов 25.12.2025 року (четвер), то крайній строк його перебування на відділенні перед поверненням – 30.12.2025 року і лише 31.12.2025 року лист має вибути з поштового відділення. У даному випадку наданий відповідачем трекінг АТ «Укрпошти» ілюструє пряме порушення вимог п. 82 Правил, що напряму вплинуло на можливість отримання поштового відправлення особою, якій було адресовано лист, тому дії особи, яка не отримала повістку за відсутності власної вини неможливо кваліфікувати, як правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Разом з тим вказав, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують того, що відповідач належним чином відправив повістку ОСОБА_1 . У наданих відповідачем документах, зокрема, копії конверті, опису вкладення у листа, трекінгу або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відсутній підпис працівника об`єкта поштового зв`язку та відбиток поштового пристрою, що у свою чергу свідчить про неналежну доставку поштового відправлення. У свою чергу, наданий відповідачем опис не тільки не відповідає вимогам Правил, але й не містить будь-яких обов`язкових реквізитів, а надана копія конверту нвзагалі не містить будь-якої згадки про наявність опису вкладення у лист (поштове відправлення). Таким чином, наявні у матеріал справи докази не підтверджують належне направлення повістки з дотриманням вимог Правил та Постанови № 560. Також наголосив, що у залученому до матеріалів справи військово-обліковому документі «Резерв+» наявна уся необхідна інформація, яка стосується військово облікових даних та контактів ОСОБА_1 . Дата уточнення даних – 19.10.2025 року. Тобто, майже через місяць після уточнення даних, відповідач нібито вирішив «направити» повістку інваліду ІІІ-групи, який не підлягає мобілізації за призовом під час дії воєнного стану та застосувати до останнього адміністративний штраф. З огляду на очевидну можливість відповідача отримати усі необхідні дані щодо ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, у тому числі, за допомогою Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» у якому наявні усі актуальні дані позивача, слід вважати, що згідно примітки до ст. 210 КУпАП, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності. В зв`язку із вищенаведеним, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
В судовому засіданні представник позивача – Слуцький О.В. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити, після чого 29.06.2026 року надав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
Судом розглядом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12.11.1999 року та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією військово-облікового документу Резерв + та копією облікової картки №* НОМЕР_2 .
Відповідно до Витягу від 14.01.2025 р. з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу: 35/26/62/В ОСОБА_1 призначено III групу інвалідності, а відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів від 14.01.2026 р. Номер витягу: 35/26/62/ВТ ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, дата повторного оцінювання 01.01.2027, причина інвалідності загальне захворювання.
Згідно частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Слід вказати, що строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію , в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм інших нормативно-правових актів у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, оборони України та про військовий обов`язок та військову службу.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У відповідності до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
21.12.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформовано повістку №6115413 на ім`я ОСОБА_1 щодо необхідності явки до вказаної установи 31.12.2025 року о 09-00 год. для уточнення даних.
Вищевказана повістка була направлена позивачу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №RO 67064054543, з позначкою «Вручити особисто. Повістка ТЦК» за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки «Укрпошти» рекомендоване повідомлення №RO 67064054543 було повернуто 05.01.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою «адресат відсутній».
Доводи сторони позивача про те, що повістка №6115413 надіслана неналежним чином, суд критично оцінює, з огляду на таке.
Відповідно до п.п. 121-124, 128 Правил, інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію щодо пересилання та вручення поштових відправлень за наявності ШКІ поштового відправлення.
Водночас, з наданої відповідачем роздруківки з офіційного сайту Укрпошти вбачається індивідуальний номер відправлення №RO 67064054543, який повністю співпадає з описом вкладення, та у своїй сукупності підтверджує факт надсилання позивачу повістки та причини її невручення.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
При цьому, 04.03.2026 року ОСОБА_1 через застосунок «Резерв+» подав заяву про те, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув за повісткою до ТЦК та СП, чим порушено вимоги зазначеного законодавства. відповідальність за такі дії передбачена ст. 210-1 КУпАП. Факт вчинення ним адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністравтиної відповідальності за його відсутності. Крім того, підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений зі ст. 65 Конституції України та попереджений керівником ТЦК та СП про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 336, 337 КК України.
Розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву визначений ст. 279-9 КУпАП.
Відповідно до вказаної норми, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
Розгляд справ про адміністративне правопорушення, коли особа не заперечує щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не передбачає складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Статтею 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Також, ст. 300-3 КУпАП, визначено порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Так, відповідно до вказаної норми, у разі якщо постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, винесена в порядку, передбаченому статтею 279-9 цього Кодексу, та особа протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили сплатила не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення, така постанова вважається виконаною.
У разі несплати штрафу особою, яка вчинила правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення така постанова підлягає примусовому виконанню.
Так, 05.03.2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 винесено постанову №R396766 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.
Постанова винесена на підставі заяви від 04.03.2026 року, якою ОСОБА_1 через застосунок «Резерв+» подав заяву про те, що він не оспорює допущене та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Спосіб надходження заяви: через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Також в постанові зазначено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці (ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що позивач скористався своїм правом на подання заяви про визнання ним адміністративного правопорушення, яке полягало в неявці за повісткою для уточнення військово-облікових даних, та зазначив, що згідний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.
На переконання суду, позивач у разі незгоди з обставинами правопорушення мав право скористатися судовим захистом порушеного права до моменту подання заяви про не заперечення факту допущеного порушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відтак, суд доходить до переконання, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Розподіл судових витрат між сторонами.
Стаття 132 КАС України передбачає види судових витрат, а саме: судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 139 КАС України , якщо суд ухвалив рішення про відмову у задоволені позову позивачу судові витрати не повертаються і не відшкодовуються.
На підставі викладеного і керуючись ст. 7, 9, 19, 77, 90, 139, 241, 243, 245, 250, 257, 286 КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач –  ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ 09877762, юридична адреса: м. Харків, вул. Косарєва, буд. 7.

Суддя        О.М. Мартинова