Справа № 212/634/26 
2/212/2412/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м.Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,-
В С Т А Н О В И В :
У січні 2026 року позивач Акціонерне товариство “Криворізька теплоцентраль” (далі - АТ “Криворізька теплоцентраль”) звернулось до суду із вказаним позовом до відповідачів, зменшивши розмір позовних вимог у заяві від 02 червня 2026 року просили стягнути з відповідачів суму інфляційних витрат у розмірі 11106,64 грн., 3% річних у розмірі 3004,65 грн., пеню у розмірі 816,06 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ “Криворізька теплоцентраль” за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, “Про теплопостачання”, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: АДРЕСА_1 . Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідачі внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу мали заборгованість за період з 01 листопада 2015 року по 30 вересня 2025 року у розмірі основного боргу 25900 грн., щодо якої було укладено договір реструктуризації після відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 20 березня 2026 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від відповідача ОСОБА_4 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позивачем звернувся до суду із вказаним позовом у 2026 році, а нарахування заборгованості та штрафних санкцій здійснено за період з 2015 року по 2026 рік, тобто за межами встановленого законом – статтею 257 ЦК України строку позовної давності. Також, позивачем нараховані штрафні санкції за весь вказаний вище період, всупереч Постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року, якою забороняється здійснення нарахування та стягнення штрафів, пені та інфляційних нарахувань за несвоєчасне та/або неналежне внесення плати за житлово-комунальні послуги за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року. Крім того, відповідачем зазначено, що вона має на утриманні малолітніх дітей, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, її дохід обмежений лише соціальною допомогою, що вказує на її скрутне матеріальне становище. Враховуючи викладене, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, відмовивши у задоволенні позову за період понад три роки, відмовити у стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втратах за період воєнного стану згідно Постанови № 206 та у разі задоволенні позову у частині основного боргу – розстрочити рішення суду терміном на 24 місяці.
Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що згідно розрахунку поданого разом із позовною заявою відповідачами було здійснено часткову оплату за послугу з централізованого опалення, що свідчить про визнання відповідачами існування боргу, що відповідно до законодавства України є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 було встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405 було внесено зміни до Постанови від 05 березня 2022 року № 206, а саме викладено пункт 1 в іншій редакції. Фактично, вказаною постановою, скасовано мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, такий мораторій зберігається лише для територій, де ведуться бойові. Відтак, оскільки місто Кривий Ріг не є територією де ведуться бойові дії та/або окупованою територією, АТ “Криворізька теплоцентраль” має правові підстави здійснити нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість з оплати житлового-комунальних послуг, яка виникла по щомісячним платежам та існувала на момент подачі позовної заяви, але з урахуванням Постанови від 29.12.2023 № 1405. Позивачем інфляційні втрати були розраховані шляхом множення суми заборгованості, яка існувала на кінець кожного місяця, на сукупний індекс інфляції за період прострочення, починаючи з 29 грудня 2023 року, поділена на 100% мінус сума боргу. Тобто індекси інфляції, які діяли в період дії мораторію, враховані не були. Відповідно при нарахуванні 3% річних, сума заборгованості, яка існувала на кінець кожного місяця, була помножена на процентну ставку (визначається як 3% поділена на кількість днів у поточному році), поділена на 100%, помножена на кількість днів прострочення, починаючи з 29 грудня 2023 року. Тобто, кількість днів прострочення заборгованості за кожний місяць Позивач відраховував з дати припинення мораторію – з 29 грудня 2023 року. Аналогічна ситуація і з нарахуванням пені. 
Представник позивача до суду не прибув, просив розглянути справу без їх участі.
Відповідач ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, а також копію укладеного договору реструктуризації заборгованості.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі на адресу суду не надходило. Відзиву надано не було.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована з 16.02.2001 року за адресою: АДРЕСА_1 і вказана квартира перебуває на обслуговування в АТ “Криворізька теплоцентраль” на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з постачання теплової енергії.
Крім того, відповідач ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 12 листопада 2024 року, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С. за № 1438, що також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав від 12 листопада 2024 року № 403319122.
Судом також встановлено, що за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 26 липня 2024 року по теперішній час, а відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 26 квітня 2005 року по теперішній час.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за інфляційними витратами, 3% річних та пені,  що були нараховані за період з 01 листопада 2015 року по 30 вересня 2025 року, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами за адресою:  АДРЕСА_1 , а тому повинні нести солідарну відповідальність за витрати по її утриманню, проте позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обов`язку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нести витрати по утриманню квартири, де обліковувається заборгованість. Додана позивачем довідка з особового рахунку, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 з 29 квітня 1988 року - не містить періоду реєстрації у цій квартирі, в тому числі в спірний період, а отже не може бути належним та допустимим доказом.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних в частині солідарного стягнення боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не є власниками квартири та не зареєстровані в ній.
Відповідно до приписів норм Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Закону України “Про теплопостачання”, Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року (які були чинним на момент виникнення спірних правовідносин) - між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню.
Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника.
Відповідно до положень статті 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наданими представником позивача актами підтверджено факт подання та припинення подання теплоносія в будівлю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 за період з жовтня 2015 року по березень 2025 року (а.с.16а-25).
Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 звернулась до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про реструктуризацію заборгованості, попередньо сплативши судовий збір у розмірі 3028 грн. 28.05.2026 року між сторонами укладено договір № 5279 про реструктуризацію заборгованості за послугу з централізованого опалення за вказаною адресою, відповідно до умов якого сторони домовились розстрочити оплату заборгованості, що виникла за період з 01.10.2013 по 01.05.2026 року у загальному розмірі 28019,52 грн. рівними платежами терміном на один рік. 
Оскільки нараховані за весь період заборгованості позивачем суми інфляційних витрат у розмірі 11106,64 грн., 3% річних у розмірі 3004,65 грн. та пеню у розмірі 816,06 грн. не увійшли до суми боргу за договором реструктуризації, позивач просив суд стягнути вказані суми за результатами розгляду справи. 
Щодо доводів відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.
За нормами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами за період з січня 2020 року по жовтень 2025 року частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії, всього на загальну суму 15023,31 грн. При цьому останній платіж був здійснений в жовтні 2025 року у сумі 99 грн., а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг, а також переривання строку позовної давності.
Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)”, розділ “Прикінцеві положення” ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У пункті 12 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). 
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
В подальшому пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України доповнено згідно із Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року редакцією Закону України №3450-ІХ від 08 листопада 2022 року таким текстом: "У період дії воєнного стану в Україні, веденного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Законом України “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності”№ 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Врахувавши наведені норми, суд вважає, що для заявлених позивачем вимог строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст.257 ЦК на час дії карантинних обмежень, а також діяла норма, яка зупиняла перебіг позовної давності на період дії воєнного стану і до 04 вересня 2025 року. Крім того, строк позовної давності було перервано здійсненням відповідачами часткової оплати за надані позивачем послуги.
Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).
Оскільки неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.
Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, який здійснений позивачем з урахуванням положень Постанов Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 “Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану” та № 1405 від 29 грудня 2023 року “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг”, перевірений судом та не спростований відповідачем ОСОБА_3 , з останньої підлягають стягненню 3% річних у розмірі 3004,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 11 106,64 грн. та пеню у розмірі 816,06 грн. (а.с.27-29).
Вимоги відповідача ОСОБА_3 у частині розстрочення виконання рішення суду терміном на 24 місяці задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення вирішується судом на стадії виконання такого рішення. 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки, згідно заяви про зменшення позовних вимог представник позивача зазначає про сплату відповідачем судового збору, вказане питання судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.25, 625, 901, 903 ЦК України, Закону України “Про теплопостачання”, ст.ст.16, 20, 21, 32 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” суму заборгованості за постачання теплової енергії у розмірі інфляційних втрат - 11106 гривень 64 копійки, 3 % річних у розмірі 3004 гривні 65 копійок, пеню у розмірі 816 гривень 06 копійок, а всього 14927 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 35 копійок.
Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Криворізька теплоцентраль” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Акціонерне товариство “Криворізька теплоцентраль”, код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), 
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 29 червня 2026 року.
Суддя: М.Д. Власенко