ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року	справа № 380/9339/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.03.2026 року пенсії, з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 року №236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році”, без обмеження її максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2026 року, із урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 року №236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році”, без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Позивач вказує, що з 01.03.2026 року йому проведено перерахунок (індексацію) пенсії, внаслідок чого її загальний нарахований розмір з урахуванням усіх надбавок та доплат становить 31573,79 грн. Проте, всупереч вимогам законодавства та рішенням Конституційного Суду України, відповідач протиправно обмежив виплату його пенсії максимальним розміром (на рівні 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність), виплачуючи лише 25 950,00 грн. Не погоджуючись із такими діями органу Пенсійного фонду, позивач звернувся із заявою про проведення виплати пенсії у повному розмірі, однак листом від 08.04.2026 року отримав відмову. Позивач вважає дії відповідача незаконними, такими, що порушують його право на належне соціальне забезпечення, гарантоване статтею 46 Конституції України, у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом.
Ухвалою від 13 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Зважаючи на категорію справи, її незначну складність та обсяг доказової бази, судом ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Ухвалою встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з наявними у матеріалах справи відомостями, зокрема довідкою про доставку електронного документа, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13 травня 2026 року надіслано в офіційний електронний кабінет відповідача у підсистемі “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), доставлений до електронного кабінету та отриманий Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 15 травня 2026 року.
Відповідно до положень частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України та підпункту 2 пункту 6 розділу IV Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
Незважаючи на належне та своєчасне процесуальне повідомлення, у встановлений судом 15-денний строк відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких пояснень щодо суті позовних вимог або заперечень до суду не надіслав. 
Відповідно до приписів частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років (45 років вислуги), призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).
Як підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком пенсії (Пенсійна справа №XB51880 - Міноборони), з 01 березня 2026 року відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 року № 236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році” (далі — Постанова № 236).
Відповідно до вказаного розрахунку, основний розмір пенсії позивача становить 90% від сум грошового забезпечення. До складу пенсії включено: основний розмір пенсії, індексації базового ОСНП за 2022, 2023, 2024, 2025 роки, а також індексацію базового ОСНП 2026 року (2595,00 грн). 
Крім того, позивачу нараховуються щомісячна доплата відповідно до ПКМУ № 713 (2000,00 грн) та надбавки дітям війни, за особливі заслуги перед Україною тощо.
Загальний підсумок пенсії (з надбавками), як встановлено з офіційного розрахунку пенсійного органу, становить 31573,79 грн.
Водночас, у цьому ж розрахунку в графі “З урахуванням максимального розміру пенсії” зазначено суму до виплати у розмірі 25 950,00 грн. Відтак, ГУ ПФУ у Львівській області здійснило обмеження загального нарахованого розміру пенсії позивача максимальною величиною, яка відповідає десяти розмірам прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на 2026 рік (2595 грн х 10 = 25950 грн).
01 квітня 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій вимагав виплачувати йому пенсію у повному нарахованому розмірі (31 573,79 грн), без застосування обмеження максимальним розміром.
Листом від 08.04.2026 року № 1300-0506-8/55026 відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні його вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, пенсійний орган послався на статтю 43 Закону № 2262-XII, зазначивши, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Відповідач вказав, що згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” такий прожитковий мінімум з 01.01.2026 становить 2595 грн, отже максимальний розмір пенсії законодавчо обмежено сумою 25 950,00 грн.
Частиною першою статті 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Основного Закону, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях (зокрема від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 20.12.2016 № 7-рп/2016) неодноразово наголошував, що військова служба пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Цей специфічний характер служби об`єктивно вимагає наявності підвищених гарантій соціальної захищеності військовослужбовців як під час її проходження, так і після звільнення (на стадії пенсійного забезпечення).
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII (далі — Закон № 2262-XII).
Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08.07.2011 № 3668-VI статтю 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною сьомою. Цією нормою запроваджено обмеження, згідно з яким максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, починаючи з 20 грудня 2016 року, правова норма, яка обмежувала максимальний розмір пенсії військовослужбовців, втратила юридичну силу та була повністю вилучена з правового поля.
Суд звертає увагу, що в подальшому Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII формально було внесено зміни: слова і цифри “у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року” замінено словами і цифрами “по 31 грудня 2017 року”.
Верховний Суд послідовно та однозначно роз`яснив, що буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням Рішення КСУ № 7-рп/2016, свідчить про повну відсутність у Законі № 2262-XII діючої норми (частини сьомої статті 43), яка б обмежувала розмір пенсії. Внесені Законом № 1774-VIII зміни є лише простою заміною дат у тексті, який де-юре вже не існував на момент набрання чинності цими змінами. Така технічна правка не може “оживити” чи відновити дію неконституційної норми без прийняття парламентом нового закону, який би концептуально по-новому врегулював ці правовідносини.
Застосування принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), складовою якого є правова визначеність (legal certainty), вимагає, щоб рішення Конституційного Суду України мали беззаперечну дію. Відтак, органи державної влади (зокрема Пенсійний фонд) зобов`язані утримуватися від застосування норм, які де-факто скасовані як такі, що порушують базові соціальні права.
Оцінюючи посилання відповідача на приписи статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” № 3668-VI (який також містить норму про обмеження пенсій 10 прожитковими мінімумами), суд застосовує загальновизнаний принцип права lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального).
Положення Закону № 3668-VI поширюються на загальні умови призначення пенсій. Натомість пенсійне забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб регулюється виключно спеціальним Законом № 2262-XII.
Частиною першою статті 1-1 Закону № 2262-XII встановлено: зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Оскільки у профільному, спеціальному Законі № 2262-XII чинних норм щодо обмеження пенсій військовослужбовців немає, застосування органом Пенсійного фонду норм загального Закону № 3668-VI до спірних правовідносин є протиправним та безпідставним.
Суд надає правову оцінку нормам Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат...”, на підставі якої позивачу з 01.03.2026 здійснено перерахунок.
Вказаною постановою передбачений механізм індексації пенсій, і згідно з її пунктом 3 розмір збільшення (самої суми індексації) не може перевищувати 2595,00 грн. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач нарахував позивачу індексацію за 2026 рік саме в межах цієї суми (2595,00 грн).
Однак, предмет цього судового спору стосується не правильності обмеження суми самої індексації, а протиправного обмеження загального підсумкового розміру пенсійної виплати сумою 25 950,00 грн (10 прожиткових мінімумів).
Підсумовуючи наведене, суд дійшов переконання, що починаючи з 01.03.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розрахувавши позивачу ОСОБА_1 пенсію у розмірі 31 573,79 грн, діяло всупереч нормам чинного законодавства, правовим висновкам Верховного Суду та рішенням Конституційного Суду України, коли обмежило її фактичну виплату граничною сумою у 25 950,00 грн.
З метою ефективного та повного відновлення порушених прав позивача на належне соціальне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі: визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати орган Пенсійного фонду здійснити перерахунок та фактичну виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2026 року у повному нарахованому розмірі (з урахуванням індексації згідно з Постановою № 236), без обмеження її максимальним розміром.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з цим адміністративним позовом сплачений судовий збір в сумі 1064,96 грн.
Оскільки суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.03.2026 року пенсії, з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 року №236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році”, без обмеження її максимальним розміром.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; код ЄДРПОУ: 13814885) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.03.2026 року, із урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 року №236 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році”, без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; код ЄДРПОУ: 13814885).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 03 липня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.