ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20708/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року (суддя Кальник В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року позов задоволено.
Суд вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.11.2021 року №046850008235 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладену у листі від 06.11.2023 року, щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку, тобто з 15 серпня 2021 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку, тобто з 15 серпня 2021 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату пенсії за період з 15 серпня 2021 року по 23 липня 2023 року, із нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_1 досягла віку 60 років та відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, 17.09.2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
За результатами розгляду даної заяви Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області було прийнято рішення від 16.11.2021 року №046850008235 про відмову у призначені пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди: за записами трудової книжки від 30.11.1977 року, оскільки виявлено розбіжності в імені особи з паспортними даними, крім того, на титульній сторінці нечіткий відтиск печатки; період роботи з 27.09.1984 р. по 09.04.1987 р., згідно з довідкою від 05.11.2021 року №72/94 вк, яка видана ПрАТ «ДТРЗ», оскільки виявлено розбіжність між ім`ям особи в довідці (рос.мовою ОСОБА_2 ) з паспортними даними ( ОСОБА_2 ). Отже, за даними пенсійного органу страховий стаж позивача склав лише 24 роки 02 місяці 12 днів. Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж 28 років.
Позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність відмови не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Суд також вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за чіткість інформації, яка зазначена, зокрема, у архівній довідці.
Вказане ім`я позивача у трудовій книжці та у довідці (рос.мовою Таиса) не може свідчити про неспівпадіння з паспортними даними та відсутністю права позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі №191/1643/23 від 15.06.2023, яке набрало законної сили 18.07.2023, було встановлено факт належності ОСОБА_1 документів, а саме, трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 30.11.1977 року, та довідки №72/94 вк, виданої 05.11.2021 ПрАТ «ДТРЗ».
Суд дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.11.2021 року №046850008235 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Також судом було встановлено, що 24.07.2023, після набрання судовим рішенням законної сили про встановлення факту належності їй трудової книжки та довідки, позивач повторно звернулась до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком та саме з цього часу їй була призначена пенсія, тобто з 24.07.2023.
05.10.2023 року позивач звернулась до відповідача-1 з вимогою про проведення перерахунку пенсії саме з часу досягнення нею пенсійного віку, починаючи з 15.08.2021, з моменту першого звернення. 
16.11.2023 року у зв`язку з неотриманням відповіді на заяву, позивач повторно звернулась до управління з вимогою проведення перерахунку та виплати пенсії за весь період з моменту досягнення пенсійного віку до моменту призначення та початку виплат пенсії, а саме, за період з 15.08.2021 року по 23.07.2023 року.
Листом від 12.12.2023 року, який отримано позивачем лише 15.01.2024 року, управління повідомило, що ще 06.11.2023 року надало відповідь на заяву від 05.10.2023 року.
Листом від 06.11.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивача, що у неї відсутнє право отримувати пенсію з 15.08.2021 року, а тому, у проведенні перерахунку пенсії відмовлено, оскільки днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідний запис. 
Суд вірно врахував, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як було встановлено судом, вперше до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивач звернулась 17.09.2021 року, відтак, її звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Суд дійшов вірного висновку, що позивач має право на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 15 серпня 2021 року.
Враховуючи, що рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 16.11.2021 року №046850008235, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком визнано судом протиправним та скасовано, а з заявою про призначення пенсії позивач звернулась 17.09.2021 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, суд вірно встановив, що пенсія за віком позивачу має були призначена саме з дня досягнення пенсійного віку, тобто з 15.08.2021 року, у зв`язку з чим, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладена у листі від 06.11.2023 року, щодо призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 15 серпня 2021 року, є протиправною, і з метою захисту та відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію саме з 15 серпня 2021 року, а також зобов`язати здійснити нарахування та виплату пенсії за період з 15 серпня 2021 року по 23 липня 2023 року.
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Постанова у повному обсязі складена 01 липня 2026 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш