ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2221/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: Клименко Г.А., у порядку самопредставництва;
від ДВС: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт"
на ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця
від 14 січня 2026 року (повний текст складено 19.01.2026)
у справі № 916/2221/25
за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
до відповідача: Приватного підприємства "Транс-Експо"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт"
про: зобов`язання вчинити певні дії
особа, дії (бездіяльність) якої оскаржуються: старший державний виконавець Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариса Іванівна 

суддя суду першої інстанції: Погребна К.Ф.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 10.06.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.08.2025 у справі №916/2221/25 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі також – позивач, ФДМУ, Фонд) до Приватного підприємства (ПП) “Транс-Експо” (далі також – відповідач, Підприємство) про зобов`язання вчинити певні дії було задоволено повністю; зобов`язано Приватне підприємство “Транс-Експо” повернути Державному підприємству “Ренійський морський торговельний порт” державне нерухоме майно, а саме складські майданчики причалів №19, №20 вантажного терміналу (інв. №1119, реєстровий №01125809.2ГЯШТОЯ1100), площею 14 837,00 кв. м, за адресою Одеська обл., м. Рені вул. Дунайська, 188, що обліковується на балансі державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт”, за актом приймання передачі.
Під час розгляду справи до участі в останньої судом було залучено Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача (далі також – третя особа, Порт, ДП «Ренійський МТП»).
19.09.2025 на виконання вказаного судового рішення Господарським судом Одеської області був виданий відповідний наказ.
10.12.2025 до місцевого господарського суду від Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі також – ДВС, Відділ, державний виконавець), згідно якої останній просить суд:
- визнати дії старшого державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2025 у ВП №79351330 незаконними;
- скасувати постанову старшого державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни від 11.11.2025 про закінчення виконавчого провадження винесену у ВП №79351330;
- зобов`язати старшого державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни відновити виконавче провадження ВП №79351330
В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на те, що 14.10.2025 постановою старшого державного виконавця Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Ларисою Іванівною на виконання вищезазначеного рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №79351330 та постановлено зобов`язати ПП “Транс-Експо” повернути ДП “Ренійський морський торговельний порт” відповідне державне нерухоме майно за актом приймання передачі. 
11.11.2025 старшим державним виконавцем Завальнюк Ларисою Іванівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається, що наказ Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025 виконано, про що свідчить акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності, від 31.10.2025
Проте, за твердженням скаржника, постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та протиправною, оскільки рішення Господарського суду Одеської області винесено від 19.08.2025 в повному обсязі не виконано, зважаючи на те, що на користь Порту було повернуто було 13 953,0 кв. м. майна замість належних 14 837,00 кв.м., що підтверджується Актом повернення майна з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 31.10.2025. 
Так, Порт вказує, що 24.10.2025 Комісією у складі представників ДП “Ренійський морський торговельний порт” в присутності директора ПП “Транс-Експо” був проведений зовнішній огляд складських майданчиків причалів №19 та №20 (кордон, тил) – інв. №1197, за результатами огляду яких встановлено, що на їх території в ході проведення господарської діяльності Приватним підприємством “Транс Експо” були споруджені тимчасові криті склади, зокрема, але не виключно Склад №11 (31*22м h=10.3м). 
При цьому, за результатами огляду Складу №11 встановлено, зокрема, будівля опечатана пломбами №1956243 (№0704796), доступ до неї обмежений, відповідно огляд та приймання Портом з тимчасового користування ПП “Транс-Експо” покриття, що знаходиться під Складом №11 є неможливим. Склад №11 (який належить ТОВ “Транс-Експо”) опечатано в рамках кримінального провадження №12023000000001799 від 26.09.2023, у зв`язку із тим, що на майно що в ньому знаходиться (горох у кількості 1205,040 т) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024 (справа №757/4218/24-к) накладений арешт. 
Таким чином, за посиланнями скаржника, з урахуванням наявності зазначеного арешту, ПП “Транс-Експо” (Орендар) передало, а ДП “Ренійський МТП” (Балансоутримувач) прийняло зі строкового платного користування нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме складські майданчики причалів №19, №20 загальною площею - 13953,0 кв. м., тобто лише частину нерухомого майна від загального обсягу майна, постановленого у рішенні Господарського суду Одеської області від 19.08.2025 для повернення. 
З урахуванням вищезазначеного Акту та змісту рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2025 у справі №916/2221/25, ПП “Транс-Експо” зобов`язане повернути ДП “Ренійський МТП” ще одну частину державного майна площею 884 кв. м. (Склад №11), яка станом на сьогодні фактично знаходитися у користуванні ПП “Транс-Експо”. 
Отже, на переконання скаржника, з вищезазначеного вбачається, що станом на теперішній час приписи постанови старшого державного виконавця Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни від 14.10.2025, а відповідно і рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2025 виконані ПП “Транс-Експо” та старшим державним виконавцем Ренійського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Ларисою Іванівною не в повному обсязі. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25 (суддя Погребна К.Ф.) у задоволенні скарги Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" від 10.12.2025 за вх. №2-1943/25 на дії старшого державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни у справі №916/2221/25 – відмовлено.
Ключовим мотивом ухвали суду є наявність доказу щодо виконання рішення суду від 19.08.2025 у справі №916/2221/25, а саме – відповідного Акту приймання-передачі нерухомого майна. При цьому, за вказаним Актом Орендар передає, а Балансоутримувач приймає із строкового платного користування нерухоме майно, що належить до державної власності (складські майданчики причалів №19, №20) загальною площею 14 837,0 кв.м., корисною площею 13 953,0 кв.м., що узгоджується з вимогами наказу Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025. А відтак, державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2025, у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документу – наказу Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025. 
Суд наголосив, що площа 13 953,00 кв.м. вказується в акті лише, як корисна площа, а ні як площа яка прийнята. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що арештований горох у кількості 1205,040 т (що знаходиться в опечатаному Складі №11) не був предметом виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025, виданого на виконання рішення суду від 19.08.2025.
Вказане стало підставою для критичної оцінки судом аргументів заявника (скаржника) щодо часткового повернення йому нерухомого майна, на підставі чого господарський судом було зазначено, що ним не встановлено порушень з боку органу ДВС, які можуть бути достатніми для визнання неправомірною та скасування оспорюваної постанови державного виконавця.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25 та ухвалити нове рішення, яким скаргу Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" від 10.12.2025 №2-1943/25 на дії старшого державного виконавця Ренійського відділу Державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Лариси Іванівни задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам скарги на дії державного виконавця. Водночас, обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, зокрема, що судом першої інстанції безпідставно не звернуто уваги на те, що будівля Складу №11 на території складських майданчиків причалів №19 та №20, опечатана та доступ до неї обмежений, відповідно, частина належного Балансоутримувачу майна є недоступною через забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб, що як наслідок унеможливлює виконання судового рішення у справі, оскільки арешт гороху, який хоча й не є предметом звернення стягнення, але, має безпосередній вплив на інше майно Балансоутримувача, яке не є обтяженим, а саме ту частину площі складського майданчику, яку займає умовний Склад №11, у якому зберігається арештований горох. Таким чином, це порушує законний майновий інтерес Балансоутримувача майна, яке полягає в неможливості реалізації його права користування майном шляхом його ізоляції. Отже, судом не було надано належної правової оцінки тій обставині, що скаржник хоч і залишається де-юре користувачем переданого йому за Актом прийому-передачі майна, проте де-факто позбавлений правомочності користування цим майном, тобто використовувати його за призначенням, а лише володіє ним формально – фактично утримує майно, що перебуває в його господарстві.
Твердження суду першої інстанції, що в акті не вказано, що стягувач прийняв тільки 13953,00 кв.м, а зауважено, що це корисна площа, свідчить про те, що поза увагою суду залишилося тлумачення поняття корисної площі складського майданчика. Так, корисна площа складського майданчика - це частина загальної площі, безпосередньо зайнята стелажами, штабелями, піддонами або іншим обладнанням для зберігання вантажів. Вона розраховується як площа підлоги, безпосередньо зайнята товарами, і не включає проходи, проїзди, приймальні/відпускні майданчики та адміністративні приміщення. Тобто корисна площа – ключовий показник для розрахунку ефективності використання складського майданчика, що надає корисній площі статус беззаперечної складової права користування майном. Таким чином, частину площі складських майданчиків у розмірі 884 м.кв. під Складом №11 не можна вважати корисною, оскільки вона знаходиться лише на праві володіння у скаржника, тобто з урахуванням Акту та змісту рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2025 у справі №916/2221/25, ПП «Транс-Експо» зобов`язане повернути ДП «Ренійський МТП» цю частину державного майна площею 884 кв. м., яка станом на сьогодні фактично досі продовжує перебувати у користуванні ПП «Транс-Експо».
Отже, на переконання апелянта, судом першої інстанції невірно розтлумачено норми матеріального права та надано неправомірну оцінку застосуванню п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Адже боржник не виконав зобов`язання повністю, а виконавець виніс постанову про закінчення провадження. Висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі Господарського суду Одеської області про прийняття Балансоутримувачем з оренди нерухомого майна за Актом від 31.10.2025 є помилковими, оскільки фактично скаржником було прийнято у користування нерухоме майно частково - складські майданчики причалів №19, №20 площею 13 953,0 кв. м., інша частина нерухомого майна була прийнята ним у володіння.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо правомірного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2025 є неправильним.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 02.02.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено останню до розгляду на 15.04.2026 року о 12:30 год.
Водночас, вказаною же ухвалою суду встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
24.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ДВС не погоджується з доводами останньої, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25 залишити без змін.
Так, з боку ДВС зазначено, що предметом виконання у справі №916/2221/25 було зобов`язання ПП «Транс-Експо» повернути ДП «Ренійський МТП» державне нерухоме майно — складські майданчики причалів №19, №20 загальною площею 14 837,00 кв.м.
Факт такої передачі майна підтверджується Актом повернення з оренди нерухомого майна від 31.10.2025. Вказаний документ підписаний скаржником без жодних зауважень щодо площі майна. Підписання Акту приймання-передачі є юридичним фактом, що підтверджує перехід права володіння та користування майном від боржника до стягувача. Отже, державний виконавець діяв виключно в межах повноважень, констатуючи фактичне виконання рішення на підставі первинних документів, підписаних обома сторонами.
Щодо доводів апелянта про «корисну площу», то Відділ ДВС зауважує, що норми Господарського процесуального кодексу України та Закону «Про виконавче провадження» не оперують поняттям «корисна площа» як критерієм виконання рішення про повернення майна. Виконавець не має права за власною ініціативою змінювати обсяг та спосіб виконання, визначений у виконавчому документі. Оскільки наказ суду вимагав повернення майданчика площею 14 837,00 кв.м., і саме така площа була передана за Актом, склад злочину або порушення в діях виконавця - відсутні.
Щодо посилання скаржника до його обмеження у доступі до частини нерухомого майна через арешт гороху (ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024), то наявність на майданчику майна (гороху), яке має статус речового доказу, не означає, що ПП «Транс-Експо» не повернуло майданчик. Це означає наявність обтяжень, накладених державою в особі правоохоронних органів, що має вирішуватися стягувачем у порядку кримінального судочинства (ст. 174 КПК України), а не шляхом оскарження дій виконавця.
Отже, на переконання ДВС, суд першої інстанції правильно встановив, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, а суб`єктивне незадоволення скаржника площею (при наявності підписаного Акту про прийняття повної площі) не є доказом протиправності дій ДВС.
Також, Відділ просить розглянути апеляційну скаргу Порту без участі представників ДВС, що враховується судовою колегією.
Між тим, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Діброви Г.І. з 13.04.2026 по 15.04.2026, зазначене судове засідання у справі №916/2221/25 не відбулося, про що складено відповідну довідку судового засідання.
Крім того, у відпустці з 17.04.2026 по 01.05.2026 перебувала суддя-член колегії Ярош А.І. 
Тому, ухвалою суду від 04.05.2026 учасників справи №916/2221/25 повідомлено, що її розгляд відбудеться 10.06.2026 об 11:00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 задоволено заяву представника ДП "Ренійський МТП" – Клименко Ганни Анатоліївни про надання їй можливості брати участь у розгляді справи поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд даної справи в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 10.06.2026 представник ДП "Ренійський морський торговельний порт", який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.
Представники позивача, відповідача та ДВС у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. 
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 10.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши та проаналізувавши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши наявні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".
За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.
Положеннями частини 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами
Права та обов`язки виконавців визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як зазначалось вище, 14.10.2025 постановою старшого державного виконавця Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Ларисою Іванівною на підставі наказу Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025 було відкрито виконавче провадження ВП №79351330 та постановлено зобов`язати Приватне підприємство “Транс-Експо” повернути Державному підприємству “Ренійський морський торговельний порт” державне нерухоме майно, а саме складські майданчики причалу №19, 20 вантажного терміналу (інв. №1119, реєстровий №01125809.2.ГЯШТОЯ1100), площею 14 837,00 кв.м, які знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188, та обліковується на балансі ДП “РМТП”) за актом приймання передачі. 
Тобто, судова колегія погоджується з позицією державного виконавця, що предметом виконання у справі №916/2221/25 було зобов`язання ПП «Транс-Експо» повернути ДП «Ренійський МТП» державне нерухоме майно — складські майданчики причалів №19, №20 загальною площею 14 837,00 кв.м.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 31.10.2025 був складений Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності (т. 1 а.с. 127, 194). 
Даний Акт підписаний без жодного зауваження або заперечення з боку Орендаря та Балансоутримувача уповноваженими представниками та скріплений печатками контрагентів
Відповідно до цього Акту, Орендар передає, а Балансоутримувач приймає із строкового платного користування нерухому майно, що належить до державної власності, а саме нерухоме майно – складські майданчики причалу №№19, 20 загальною площею 14 837,0 кв.м., корисна площа 13 953,0 кв.м. Місцезнаходження нерухомого майна: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, оскільки наказ суду вимагав повернення майданчика площею 14 837,00 кв.м., і саме така площа зазначена в Акті від 31.10.2025 повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності, то суд апеляційної інстанції зазначає про підтвердження передачі майна відповідним Актом, підписання якого без зауважень щодо площі переданого майна свідчить про перехід права володіння та користування майном від Орендаря до Балансоутримувача, що в свою чергу, є підставою для винесення державним виконавцем відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.
Тому, 11.11.2025 старшим державним виконавцем Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Завальнюк Ларисою Іванівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається, що наказ Господарського суду Одеської області №916/2221/25 від 19.09.2025 виконано, про що свідчить акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності від 31.10.2025.
З огляду на викладене, що державний виконавець порушив приписи відповідного законодавства України, які б були б підставою для задоволення скарги.
Щодо аргументів апелянта про неповне виконання рішення суду від 19.08.2025, оскільки Порту передано (повернуто) лише частину спірного нерухомого майна, враховуючи те, що Склад №11 є опечатаним через арешт гороху, який знаходиться у цьому Складі, внаслідок існуючого кримінального провадження (ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024), то судова колегія зазначає, що арешт, накладений у межах кримінальної справи, є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим згідно з нормами КПК України, і його скасування відбувається в порядку, визначеному статтею 174 КПК України.
Тобто, наявність на майданчику майна (гороху), яке має статус речового доказу, не означає, що ПП «Транс-Експо» не повернуло майданчик, сам Склад №11 в натуральній формі, що засвідчено відповідним Актом повернення від 31.10.2025. Це означає наявність обтяжень, накладених державою в особі правоохоронних органів. Водночас питання його зняття зі спірного майна може бути вирішене слідчим суддею за заявою власника або володільця у порядку, визначеному статтею 174 КПК України, а не шляхом оскарження дій виконавця.
Щодо доводів про «корисну площу», то судова колегія погоджується з позицією ДВС відносно того, що норми Господарського процесуального кодексу України та Закону «Про виконавче провадження» не оперують поняттям «корисна площа» як критерієм виконання рішення про повернення майна. 
У контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції, судова колегія зазначає, що в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень лише у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець не має права за власною ініціативою змінювати обсяг та спосіб виконання, визначений у виконавчому документі. 
Отже, підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень цієї норми є факт виконання рішення суду у повному обсязі таким чином, як визначено відповідно до виконавчого документа.
Таким чином, апеляційна колегія зазначає, що оскільки наказ суду вимагав повернення майданчика площею 14 837,00 кв.м., і саме така площа була передана за Актом, то порушення в діях виконавця у даному випадку - відсутні.
Апеляційна колегія вважає підставною позицію ДВС стосовно того, що суб`єктивне незадоволення скаржника площею, до якої є свобідний доступ (при наявності підписаного Акту про прийняття повної площі), не є доказом протиправності дій ДВС.
Відтак, доводи апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення ухвали Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25 без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" - без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/2221/25 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 15.06.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.