ЄУН: 336/11131/25
Провадження №: 2/336/867/2026 
13.05.26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Худіної О.О., за участі секретаря судового засідання Дорошенко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
За участі сторін: представника позивача адвоката: Трачук Н.І.,-

ВСТАНОВИВ:
14.11.2025 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначає, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у якій також зареєстровані, але тривалий час не проживають відповідачі по справі.
Квартира за адресою АДРЕСА_1 не приватизована є комунальною власністю.
Відповідач ОСОБА_2 , не є членом родини позивача, стороння особа, є лише зареєстрованою особою. Ніколи не проживав за вказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_3 є сином позивача, який з 2021 року проживає за кордоном.
Вирішити питання добровільного зняття відповідачів з реєстрації неможливо, через їх відсутність у квартирі та не можливість встановити місце перебування.
На підставі наведених обставин позивач просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2025 постановлено прийняти позовну заяву до провадження. Постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2026 постановлено закрити підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, призначено справу до судового розгляду по суті, крім того зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати для огляду у судовому засіданні оригінал ордеру на житлове приміщення № 364 від 08.03.1996 року, виданого ОСОБА_1 .
Викликати у судове засідання свідків: 
- ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 );
- ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідачі, належним чином повідомлені, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, направлення судової повістки на адресу відповідачів в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не подававали.
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
В судовому засіданні 27.04.2026 представник позивача адвокат Трачук Н.І. відмовилась від допиту свідків, у зв`язку із тим, що останні виїхали за кордон та не можуть з`явитись на допит.
В судове засідання 13.05.2026 сторони не з`явились.
Від представника позивача адвокат Трачук Н.І. 13.05.2026 надійшла заява зареєстрована за вхідним номером Вх: 16043/26-Вх, за змістом якої підтримала позовну заяву в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення суду.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. 
З матеріалів справи суд встановив, що квартира АДРЕСА_3 комунальної форми власності, не приватизована, знаходиться у користуванні позивача на підставі ордеру на житлове приміщення №364 від 07.03.1996 року.
У квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.04.1996 року, син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.07.2005 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27.09.2018 року.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.
Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Відповідно до зазначених правових норм, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які вселялись в спірне жиле приміщення на законних підставах, мають обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.
А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.
За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. 
Таким чином, доводи представника позивача про відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, згідно вимог статей 71, 72 ЖК Української РСР є підстави вважати, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.
Докази,на які посилається позивач у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин та задовольняє позов.
На підставі ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст. 12,13,76,77,79,80,81,89,141,264,265 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України у рішенні зазначаються відомості про учасників справа:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП судом не встановлений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя      О.О. Худіна