Справа № 367/8298/24
Провадження №2/367/99/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

25 червня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області 
в складі: головуючого – судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені в режимі відео конференції цивільну справу № 367/8298/24 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини,
У С Т А Н О В И В:
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просила суд встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати пов`язані із розглядом справи. В обґрунтування позову вказує, що вона є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач по справі є їхнім батьком. 18 липня 2024 року ОСОБА_3 одноособово, без її на те згоди, примусово змінив місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 за наступних обставин. Вона із дітьми з початку війни в України, через бойові дії що велись у м. буча була вимушена покинути свій дім. В березні 2022 року вона переїхала до Німеччини, де просила прихистку на період війни. З 14 березня 2022 року вона із дітьми проживає у Німеччині. 12 липня 2024 року вона разом із дітьми приїхала до України, маючи дозвіл на тимчасову відсутність та встановлені терміни повернення до Німеччини та спільно із дітьми зупинилась у спільній квартирі із відповідачем, де фактично разом проживали до початку війни ( АДРЕСА_1 ). 14 липня 2024 року перебуваючи в зазначеній квартирі, батько дітей ОСОБА_3 , в односторонньому порядку, без узгодження з позивачкою, незважаючи на безпечні умови та можливість розвитку дітей в Німеччині, вирішив залишити малолітнього ОСОБА_5 у себе. Вчиняючи при цьому психологічний тиск, ображав її цензурними словами та погрожував фізичною розправою. Зачинив її із дітьми у квартирі, забороняв без його присутності виходити з дітьми на вулицю. 18 липня 2024 року діти перебували в LEGO клубі. Після занять, відповідач ОСОБА_3 , без узгодження з нею посадив сина в машину і поїхав додому. Донька відмовилась сідати у машину до батька і залишилась з мамою. Вона із донькою пішли до її матері, де проживали деякий час. Після цього відповідач заблокував їй доступ до спільної квартири, заборонивши при цьому бачитися і спілкуватися із сином. На підставі таких дій з боку відповідача, вона звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, а також до поліції. Працівниками поліції відносно відповідача було складено заборонний припис, а також протокол про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. В другій половині липня 2024 року вона разом із донькою повернулися до Німеччини, оскільки погоджений строк відсутності закінчився. Погодивши в Німеччині новий строк своєї відсутності вона знову приїхала в Україну 29 липня 2024 року щоб забрати сина, оскільки строк відпустки ОСОБА_8 завершився і він 06 серпня 2024 року повинен був вийти на навчання у німецькій школі. Оскільки ОСОБА_8 отримав посвідку на проживання в Німеччині та зобов`язаний відвідувати заняття. Проте батько, ОСОБА_3 , не дозволив їй навіть зустрітися із власним сином. Таким чином, з 18 липня 2024 року відповідач одноособово без погодження із нею, фактично змінив місце постійного проживання малолітнього сина ОСОБА_5 . Вона вважає, що сину краще проживати разом із нею та молодшою сестрою, з метою забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини.
У відзиві на позовну заяву (а.с.1-21 том 2) представник відповідача вказує, що він дійсно купив квитки у табір для дітей. У 08 год. 55 хв. 18.07.2024 року діти були ним доставлені разом із матір`ю до табору. Однак, о 11 год. 00 хв. йому зателефонували із табору, адже договір на присутність там дітей був укладений з ним, та повідомили , що мати забирає дітей. ОСОБА_3 повернувся до табору задля з`ясування обставин та дій позивача, однак вже була викликана поліція, влаштований скандал та складений протокол про адміністративне правопорушення. Позивач жодним чином не вказує, та н6е зазначає, що ОСОБА_9 , міняв шкоди у Німеччині, адже дитина піддавалася булінгу. Михаїл виявив бажання залишитися в Україні, адже не хоче мешкати в Німеччині. Вказуючи, що у дитини більше можливостей розвитку в Німеччині, позивачка жодним чином не підтверджує це, адже Михаїл окрім школи не відвідував жодного гуртка чи секції, а позивач лише втратить виплати соціальної допомоги. Тобто, жодним чином, позивач не обґрунтовує інтереси дитини, не враховує її думку, а направлена лише на безперешкодний вивіз дитини за кордон та розумінням, що на дитину вона позбавиться виплат, що фактично зводиться не до інтересів дитини, а до корисних мотивів позивача. В Україні, ОСОБА_8 вже навчається музиці, відвідує табір LEGO, пройшов необхідні медичні обстеження та вже зарахований до 6-го класу Бучанського ліцею № 4 Бучанської міської ради, де й навчався до повномасштабного вторгнення країни – агресора на територію України.
У відповіді на відзив (том 2 а.с.50-54) представник позивача вказує, що ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 в липні 2024 року було здійснено домашнє насильство. В результаті таких незаконних дій з боку відповідача працівниками поліції відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення та складено заборонний припис. В провадженні Ірпінського міського суду перебуває справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . Таким чином, вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою, а у відзиві на позовну заяву не міститься клопотання про надання строку на примирення сторін. На дату подання позовної заяви про розірвання шлюбу ( 24.06.2024 року) спору щодо місця проживання дітей дійсно не існувало. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає неправдиві свідчення. Сторони дійсно проживали окремо з березня 2022 року. Також, відповідач акцентує увагу та навмисно надає суду завідомо неправдиву інформацію щодо дати перетину кордону (12.10.2022) позивачки із дітьми, адже останньому достеменно відомо про дійсну дату – 14.03.2022 року, оскільки він сам їх проводжав. Доводи відповідача про те, що розірвання шлюбу призведе до його обмеження у спілкуванні із дітьми не заслуговують на увагу, оскільки залишається незрозумілим, яким саме чином розірвання шлюб між сторонами ( які фактично проживають окремо більше ніж два роки) може вплинути на спілкування відповідача з дітьми, особливо, що станом на дату складання відповіді на відзив, старша дитина проживає із відповідачем.
13 вересня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якій просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття з ОСОБА_3 за адресою місця проживання останнього. В обґрунтування позову вказує, що син вже не маленький, досяг рівня самообслуговування, має власну думку та прихильності, його розвитком займалися до лютого 2022 року він та дружина. З моменту виїзду сина за кордон, він бачив сина періодично, однак постійно контролював життя дітей, надавав максимальну допомогу. В останній час, після повернення дитини до України, син мешкає за адресою: АДРЕСА_1 де й мешкав до повномасштабного вторгнення. Дитина піддавалась цькуванню на території Німеччині, він не міг адаптуватися до життя в Німеччині, тяжко проходить також навчання німецькій та дитина вимушена була змінити з цих підстав школу в Німеччині. Після повернення в Україну, Михаїл чітко та однозначно висловив своє бажання залишитися в Україні. З урахування того, що батько має бажання та можливості виховувати дитину, приділяти сину час та увагу, було проведено з цього приводу розмову із сином та матір`ю. З незрозумілих причин мати категорично та агресивно стала себе поводити, тиснути на дитину, всіляко залякувати сина. Позивач за зустрічним позовом був змушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради для отримання рішення про визначення місця проживання дитини із ним, однак представники останньої порадили позивачу звернутися до суду для вирішення цього питання.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 , пояснив суду, що бажає жити разом із батьком в Україні, оскільки йому важко адаптуватися в навчальному закладі іншої країни. Не проти зустрічей та спілкування із мамою, але щоб вона приїзжала до нього, також хоче спілкуватись та бачитись із сестрою. Він має з батьком спільні інтереси, і на питання матері де саме він хоче проживати, свідок повідомив, що з батьком.
В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просили відмовити. ОСОБА_1 стверджувала, що прикладає усіх зусиль, щоб діти проживали за кордоном, де безпечно та комфортно, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання сина разом із нею.
Представник відповідача та відповідач зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі у задоволені первісного позову просили відмовити. ОСОБА_3 повідомив, що має доброзичливі відносини із сином. Завжди виконує обов`язки по вихованню та утриманню сина, створює для нього житлово – побутові умови проживання, піклується про його стан здоров`я, забезпечує духовний та розумовий розвиток.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.
Суд, вислухавши аргументи сторін, проаналізував докази, надає оцінку обставинам справи, керуючись принципом найкращих інтересів дитини.
Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 07 червня 2008 року уклали шлюбу, який був розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року.
У шлюбі у них народилось двоє дітей:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22,25 том 1).
З 14 березня 2022 року ОСОБА_1 разом із дітьми проживає в Німеччині за адресою: АДРЕСА_2 , що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.
У 2024 році ОСОБА_1 разом із дітьми приїздила до м. Бучі та малолітній ОСОБА_8 залишився проживати з батьком.
Із акту обстеження житлово – побутових умов проживання від 12 серпня 2024 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що житло розміщено на 3 -му поверсі 4 – поверхового будинку та складається із однієї кімнати, в квартирі все згідно санітарно – гігієнічних норм, квартира мебльована та оснащена необхідною технікою, дина має окреме місця для навчання та розвитку, шафу для одягу, ноутбук, телефон та речі відповідно до віку та сезону ( а.с.66 том 1).
Із копії висновку психолога від 03 вересня 2024 року вих.. № Ф-030924 ОСОБА_9 висловлює активний протест щодо проживання в Німеччині з матір`ю, що обумовлено соціальним і культурним фактором, а саме складностями адаптації в чужій країні та фактором емоційної взаємодії, а саме недовірою до матері. Батько виступає для ОСОБА_8 авторитетною фігурою, що надає відчуття стабільності та надійності ( а.с.183-190 том 2).
Висновком відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціального захисту населення та захисту прав дітей Управління соціальної політики Бучанської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , який затверджено рішенням № 159 від 06.02.2026 року Виконавчого комітету Бучанської міської ради визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано батьків дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному в участі у її вихованні та утриманні (а.с.147-150 том 3).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
У судовому засіданні встановлено, що малолітній син з 18 липня 2024 року проживає з батьком в Україні. 
В судовому засіданні допитано дитину та встановлено, що вона проживає з батьком, в Україні, де ходить до школи і він хоче проживати з батьком. З мамою бажає спілкуватися та не проти щоб мати приїздила до нього.
Суд проаналізувавши докази у справі, встановив, що дитина в цілому позитивно ставиться як до матері, так і до батька, разом з тим дитина висловлює своє бажання проживати з батьком.
На час вирішення спору дитина більше двох років проживає з батьком та фактично пристосувалась до іншого постійного оточення і сім`ї, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком, посилання позивача на те, що відповідач вчинив відносно неї домашнє насильство не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6).
Суд дійшов висновку, що позивач не надала достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з матір`ю з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.
Необхідно зазначити, що у справі відсутні докази, які б дозволили дійти висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. Дитина повернулася до звичного їй життя, враховуючи те, що адаптуватися у Німеччині хлопець не зміг, тому змінювати її місце проживання вагомих підстав немає.
У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.
Крім того, у кожній зі справ, яка стосується інтересів дитини, суд виходить із найкращих її інтересів з урахуванням усіх обставин справи, які у кожній конкретній справі є різними.
З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітнього сина разом із батьком відповідатиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному її розвитку. Дитина, виявила бажання залишатись з батьком, що має переважне значення для остаточного висновку про найкращі її інтереси.
Позивач не довела, що проживання дитини з нею відповідатиме її інтересам.
Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів, її права бути заслуханою, бажання самої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позивних вимог за зустрічним позовом та відмовляє у задоволенні позовних вимог за первісним позовом.
Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1 211,20 грн.
Судові витрати за первісним позовом підлягають віднесенню за рахунок позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд
УХ В А Л И В:
Відмовити у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Задовольнити зустрічний позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, код ЄДРПОУ 04360586, адреса: Київська область, Бучанський район, м. Буча, б-р Богдана Хмельницького,5/5-а.

Суддя М.П. Одарюк