Справа № 136/1895/24
Провадження № 22-ц/801/1080/2026
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Справа № 136/1895/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року, ухвалене суддею Шпортун С.В. в м. Липовець, повне рішення складено 27 лютого 2026 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, стягнення пені і моральної шкоди,
встановив:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та згідно збільшених позовних вимог просила:
- поновити права споживача ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ПАТ «Вінницяобленерго» відновити електропостачання до будинку по АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ПАТ «Вінницяобленерго» на її користь пеню в розмірі 63 559,78 грн та моральну шкоду в розмірі 700 000 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, оскільки був придбаний ними під час шлюбу. 
Позивач вказує, що вона постійно проживає у будинку разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 2016 року ОСОБА_2 у будинку не проживає, хоча там зареєстрований.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року проведено поділ спільного майна подружжя та визнано за кожним із них право власності на 1/2 ідеальну частку вказаного вище житлового будинку. 
Наразі на розгляді суду перебувають справи про поділ житлового будинку в натурі та про відшкодування ОСОБА_2 витрат на сплату комунальних послуг, а саме за електропостачання. 
У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернувся до директора СО «Вінницькі східні ЕМ» із заявою про тимчасове відключення від електромережі будинку в зв`язку з тим, що він тимчасово не проживає в АДРЕСА_1 . Така заява ОСОБА_2 - це протиправна дія, яка направлена на позбавлення електропостачання споживача ОСОБА_1 , яка є співвласником будинку та проживає в ньому з донькою. Проте представники відповідача не зважили на це та 01 липня 2024 року припинили енергопостачання будинку. 
ОСОБА_1 вказує, що 03 липня 2024 року вона звернулася з претензією до відповідача, в якій просила поновити її права, як споживача, шляхом відновлення електропостачання до будинку. 
Однак, вказана претензія відхилена відповідачем з тих підстав, що за адресою: АДРЕСА_2 , укладено договір про користування електричною енергією та відкритий особовий рахунок з ОСОБА_2 .. До публічного договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач приєднався за фактом споживання за вище вказаною адресою. 13 січня 2016 року ОСОБА_2 приєднався до публічного договору про надання послуг розподілу/передачі електричної енергії згідно вимог глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ. Таким чином, ОСОБА_2 являється власником електроустановки за вищевказаною адресою. 01 липня 2024 року ОСР припинило надавати послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за вказаною адресою за заявою ОСОБА_2 ..
Позивач вважає, що відповідач знехтував важливими обставинами, на яких ґрунтувалася претензія, і які викривають відповідача у тому, що своїми діями він порушив її права, як споживача.
Обставинами справи підтверджується, що позивач є споживачем послуг відповідача з постачання електричної енергії. Увесь час з 2016 року по даний час оплату за електропостачання на підставі даних електролічильника здійснює виключно ОСОБА_1 і така оплата приймається належно від споживача, заборгованості немає. 
Таким чином, заява ОСОБА_2 від 20 червня 2024 року про відключення від електромережі будинку не мала для відповідача юридичного значення, тому що в будинку проживають також і інші споживачі, яким є позивач ОСОБА_1 , а вона не підписувала заяву.
Також частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. 
Згідно Договору Договору №250410480 про користування електричною енергією від 13 січня 2016 року, визначення обсягу електричної енергії, яка поставляється, здійснюється у відповідності до показань приладу обліку електроенергії (п. 6 Договору). А отже при обчисленні пені застосовується правило із частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»: у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. 
У 2024 році загальна вартість замовлення становить, відповідно до оплати за споживання електроенергії, у загальному 7 732,56 грн, 3% - 231,97 грн. Прострочення виникло з дня припинення надання послуг з поставлення електроенергії (01 липня 2024 року) і станом на 01 квітня 2025 року становить 274 дні. Відтак з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 63 559,78 грн. 
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. 
Позивач вказує, що припинення електропостачання відповідачем стало для неї сильним психологічним потрясінням, оскільки вона проживає в будинку без електропостачання, що спричиняє суцільні обмеження та незручності. Це при тому, що її донька студентка. У будинку без електроенергії нічого не працює, немає водопостачання. Вона не бачила виходу із цієї ситуації, розуміючи, що несе відповідальність за добробут і емоційний стан своєї доньки. Ці дні були дуже психологічно важкими для неї, в результаті цього вона навіть захворіла. Сплачуючи самостійно платежі, вона обмежувала себе в необхідному, оскільки не могла допустити відключення за несплату. А тепер у незаконний спосіб її позбавлено користуватися звичайними цивілізаційними благами, які надає електроенергія в будинку. Це потягнуло до суттєвих змін в житті, вона вимушена шукати альтернативні джерела електроенергії (генератор), що призводить до додаткових затрат, особистих зусиль та коштів. 
Діями відповідача спричинено позивачу глибокі моральні страждання. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 700 000 грн.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
У скарзі зазначає, що висновок суду про те, що вона є членом сім`ї споживача, оскільки включена в договір, і у такий спосіб надала згоду на укладення договору спростовується фактичними обставинами та законодавством, яке діяло на час укладення договору. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2015 року припинили подружні та сімейні відносини, а тому вона об`єктивно не могла бути членом сім`ї. Як показала в судовому засіданні позивач, саме вона виступила з ініціативою укладення договору, а тому досягла домовленості з ОСОБА_2 і вони разом звернулися з проханням до директора СО «Липовецькі електричні мережі» про укладення договору. Суд не звернув увагу, що Правила користування електричною енергією для населення, які втратили чинність 20 червня 2018 року, не містили вимоги внесення даних про повнолітнього члена сім`ї в договір як підтвердження згоди на укладення договору. У даному випадку письмової згоди вона не надавала, відповідна відмітка в договорі відсутня, а вона разом із ОСОБА_2 включена в договір у складі сторони договору – «споживач». З 2016 року оплату за електропостачання на підставі даних електролічильника здійснювала виключно позивач, а тому АТ «Вінницяобленерго» сприймало її, як сторону договору. Фактом приєднання до публічного договору, згідно ПРРЕЕ, є сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи. За фактом припинення електропостачання відповідачем, вона діяла, як повинен діяти споживач згідно ПРРЕЕ - подала претензію, яка відхилена відповідачем. У відповіді від 24 липня 2024 року на претензію позивача відповідач вказує, що 13 січня 2016 року ОСОБА_2 приєднався до публічного договору про надання послуг розподілу/передачі електричної енергії, однак у вказану дату ОСОБА_2 об`єктивно не міг приєднатися до публічного договору, оскільки ПРРЕЕ затверджені через два роки - 14 березня 2018 року. Висновок суду з приводу того, що власником електроустановки являється один із співвласників - ОСОБА_2 а, отже усі дії щодо припинення електропостачання здійснені у відповідності до волевиявлення такого власника є помилковим. Та обставина, що вона є співвласником будинку підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року та не оспорюється сторонами, а відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не є перешкодою у відносинах щодо електропостачання.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ «Вінницяобленерго» вказує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що між власником будинку ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ПАТ «Вінницяобленерго» існували договірні правовідносини про користування електричною енергією, член сім`ї ОСОБА_1 шляхом проставлення підпису у договорі надала згоду при укладенні такого договору. На ім`я ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок, отож вказані договірні відносини існували між ПАТ «Вінницяобленерго» та споживачем ОСОБА_2 , за договором сплачувались комунальні платежі, платником зазначено члена сім`ї ОСОБА_1 , отож споживач приєднався за фактом споживання електроенергії, що підтверджено відповідачем. Таким чином саме на ім`я ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок та він являється власником електроустановки за зазначеною адресою та не подавав оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт.
АТ «Вінницяоблернерго», отримавши заяву власника електроустановки, було дотримано Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не було укладено іншого договору з ОРС. Наразі поділ житлового будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя Дзюбів не проведено в натурі, справа перебуває на розгляді суду, який не завершено, виділення часток кожного із співвласників не проведено, згоди щодо встановлення порядку користування спірним будинком колишнє подружжя не дійшло, власником електроустановки являється один із співвласників - ОСОБА_2 ..
Тому суд вважав, що у відповідача були відсутні правові підстави для відновлення електропостачання до вказаного вище будинку, навіть після надання ОСОБА_1 рішення суду про визнання за нею права власності на 1/2 частку будинку.
Разом з цим, в силу положень Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП 14 березня 2018 року N 312, позивач не є стороною укладеного із відповідачем договору щодо розподілу електричної енергії, відповідач діяв в межах повноважень та існуючих між ним та третьою особою договірних відносин, відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині поновлення прав позивача як споживача слід відмовити. Оскільки позовні вимоги про стягнення пені та моральної шкоди є похідними від вказаних вимог, а позивачем не доведено протиправність діяння відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тому суд відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Встановлено, що 13 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Вінницяобленерго» (енергопостачальник) в особі директора «СО Липовецькі електричні мережі» та ОСОБА_2 (основний споживач) укладено договір №250410480 про користування електричною енергією.
У вступній частині договору, крім основного споживача ОСОБА_2 , вказано також ОСОБА_1 , як члена сім`ї споживача.
За змістом пункту 1 договору, енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3,0 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.
Договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (пункт 28).
У договорі вказано, що документом на право власності будинку споживача є свідоцтво про право власності від 16 березня 2013 року.
Договір від імені споживача підписаний ОСОБА_2 (а.с.71-72 т.1).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в цивільній справі №136/1867/15-ц, зокрема, поділено майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 391,0 м.2, житловою площею 143,5 м.2, розташований в АДРЕСА_1 , за АДРЕСА_1 , і за ОСОБА_2 - право власності на 1/2 ідеальну частку цього ж житлового будинку.
Під час розгляду справи №136/1867/15-ц судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 листопада 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року у цивільній справі №136/1858/15-ц. 
За час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність майно, зокрема житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 391 кв.м., житловою площею 143.5 кв.м., власником якого відповідно до свідоцтва про право власності від 13 березня 2013 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1302056 є ОСОБА_2 (а.с.9-17 т.1).
Зі змісту Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1302056 від 16 березня 2013 року встановлено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.128 т.1).
Згідно з копією довідки, виданої виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 03 травня 2017 року за №02-15/264, ОСОБА_2 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 (а.с.24 т.1).
Відповідно до копії довідки, виданої Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 08 вересня 2023 року за №1688/15-16, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , 1977 р.н., з 30 грудня 2008 року по даний час; ОСОБА_1 , 1981 р.н., з 19 липня 2012 року по даний час; ОСОБА_3 , 2004 р.н., з 19 липня 2012 року по даний час (а.с.23).
Відповідно до копії Акту від 13 лютого 2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області 13 лютого 2023 року, комісією в присутності співвласника будинку ОСОБА_1 , депутатів Трурбівської селищної ради Чуловського І.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , було встановлено, що в частині будинку проживає ОСОБА_1 із дочкою ОСОБА_3 , інша частина будинку пустує. У 2015 році ОСОБА_2 звільнив будинок та по 2023 рік жодного разу не з`явився у будинку. Усі комунальні витрати стосовно усього будинку були оплачені ОСОБА_1 (а.с.25 т.1).
На підтвердження сплати коштів за електроенергією за адресою по АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надано платіжні документи (а.с.26, 146-154 т.1). 
Ці обставини не заперечувалися відповідачем і про них відповідачу було відомо.
20 червня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до директора СО «Вінницькі східні ЕМ» із заявою про тимчасове відключення від електромережі вказаного вище будинку у зв`язку з тим, що тимчасово не проживає. О/р 250410480 (а.с.21).
02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до директора СО «Вінницькі східні ЕМ» із заявою про підключення будинку по АДРЕСА_1 до електропостачання. Зазначила, що вона понад 10 років проживає та зареєстрована у ньому, заборгованості за послуги електропостачання не має. Її за 10 днів про відключення не попередили РЕС, а вона є власником 50% вказаного будинку. Будинок знаходиться під арештом у зв`язку із судовим процесом по розподілу майна, який триває на сьогоднішній день і не завершився. Просила надати копії усіх документів, на підставі яких її будинок було відключено від електропостачання та акт відключення (а.с.22 т.1).
03 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до керівника АТ «Вінницяобленерго» з претензією про поновлення прав споживача на електропостачання будинку по АДРЕСА_1 (а.с.18-19 т.1). 
24 липня 2024 року АТ «Вінницяобленерго» надіслано ОСОБА_6 письмову відповідь за №06.78-12276, у якій вказується про те, що за адресою по АДРЕСА_2 укладено договір про користування електричною енергією та відкритий особовий рахунок з ОСОБА_2 .. До публічного договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач приєднався за фактом споживання за вище вказаною адресою. 13 січня 2016 року ОСОБА_2 , приєднався до публічного договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії згідно вимог глави 2.1 розділу ІІ ПРРЕЕ. Таким чином, ОСОБА_2 являється власником електроустановки за вищевказаною адресою. 20 червня 2024 року на адресу АТ «Вінницяобленерго» надійшла письмова заява від ОСОБА_2 щодо припинення електроживлення його електроустановки. 26 червня 2024 року оплачена послуга щодо тимчасового припинення електропостачання. 01 липня 2024 року ОСР припинило надавати послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за вказаною адресою (а.с.20 т.1). 
ОСОБА_1 , зважаючи на те, що АТ «Вінницяобленерго» без законних на те підстав з 01 липня 2024 року припинило енергопостачання будинку по АДРЕСА_1 , співвласником якого вона являється, звернулася до суду із вказаним позовом.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Як встановлено у даній справі, позивач ОСОБА_1 та тертя особа ОСОБА_2 з 27 листопада 2001 року по 19 листопада 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
У вказаному шлюбі сторони набули у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , титульним власником якого являється ОСОБА_2 ..
Постачання електричної енергії до вказаного житлового будинку здійснювалося ПАТ «Вінницяобленерго» на підставі укладеного 13 січня 2016 року між ПАТ «Вінницяобленерго» та ОСОБА_2 договору про користування електричною енергією №250410480.
У вступній частині договору, крім основного споживача ОСОБА_2 , вказано також ОСОБА_1 , як члена сім`ї споживача, хоча на момент укладення договору шлюбні відносини між ними були припинені.
За змістом пункту 18 договору про користування електричною енергією, договір укладається на три роки та вважається щорічно продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловить наміру внести зміни до нього або доповнення.
На момент укладення договору діяли Правила користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, однак 26 червня 2018 року вказані Правила втратили чинність.
У пункті 3 цих Правил зазначено, що у разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі.
З 19 квітня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії №312 (далі – ПРРЕЕ), затверджені постановою Національної комісієї, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою за №312 від 14 березня 2018 року.
У пунктах 2, 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі – постанова, у редакції, чинній на момент її прийняття) №312 від 14 березня 2018 року зазначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
У період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії до 01 грудня 2018 року операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР направляє поштовим відправленням споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору і направлення такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.
За змістом пункту 6 Постанови, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.
Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.
Відповідно до пункту 1.2.7 ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.
За змістом пункту 1.2.8 ПРРЕЕ, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору.
У пункті 1.2.15 ПРРЕЕ зазначено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.  Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).  На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.
За змістом пункту 2.1.6 ПРРЕЕ, у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.
За обставин даної справи, АТ «Вінницяобленерго» з 01 липня 2024 року припинило надавати послуги з розподілу (передачі) електричної енергії по АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2 щодо припинення електроживлення його електроустановки. 
При цьому встановлено і не заперечувалася учасниками справи, що за вказаною адресою зареєстрована і проживає ОСОБА_1 разом з дочкою.
Як вказувала ОСОБА_1 у позовній заяві, ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 2016 року і саме вона оплачує за послуги з електропостачання, вказуючи при оплаті, що вона є споживачем послуг і така оплата приймалася відповідачем.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За змістом пункту 130 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
ОСОБА_1 у розумінні вказаних вимог закону є споживачем.
Суд першої інстанції також зробив висновок, що ОСОБА_1 вважається фактичним споживачем послуг ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», яке діє як єдиний постачальник універсальних послуг (ПУП) у Вінницькій області, забезпечуючи електроенергією побутових та малих непобутових споживачів.
У пункті 3.1.9 ПРРЕЕ закріплено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.
Після набрання чинності новими ПРРЕЕ, розподіл електричної енергії на об`єкт (житловий будинок) не припинився. Заперечень щодо приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від споживача не надходило.
Судами встановлено, що по АДРЕСА_1 позивачем фактично споживалася електрична енергія та оплачувалися рахунки за спожиту електричну енергію, тому договір вважається укладеним, оскільки фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в цивільній справі №136/1867/15-ц визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 ідеальну частку житлового будинку.
Тобто вказаним судом рішенням підтверджено той факт, що будинок перебуває у спільній частковій власності позивача та третьої особи.
Про вказану обставину ОСОБА_1 повідомила керівнику АТ «Вінницяобленерго» в претензії від 03 липня 2024 року про поновлення прав споживача на електропостачання, яка залишена відповідачем без реагування.
Отримавши претензію ОСОБА_1 , АТ «Вінницяобленерго» мало б відновити електропостачання до належного їй на праві власності будинку, чого зроблено не було. Про припинення постачання електричної енергії ОСОБА_1 , як споживача, не повідомляли.
А відтак, наявні підстави для зобов`язання АТ «Вінницяобленерго» відновити електропостачання до будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Частиною 3 статті 60 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку. Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», іншими нормативно-правовими актами.
У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відключення оператором системи розподілу споживачів з порушенням порядку законодавства, що регулює спірні відносини є порушенням зобов`язання оператора системи розподілу щодо надання споживачу послуг з передачі (розподілу) електричної енергії, що у розумінні законодавства про захист прав споживачів є недоліком продукції, і, відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів», має наслідком відшкодування моральної шкоди завданої незаконним відключенням від електропостачання.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Відповідно до висновків Верховного суду викладених у постановах від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивачка зазначала, що незаконним відключення належного їй будинку від електропостачання буди порушені її права та завдано моральної шкоди. Припинення електропостачання стало для неї сильним психологічним потрясінням, внаслідок чого вона захворіла. Вона проживає у будинку без електропостачання, що позбавило її з дочкою можливості користуватися звичайними благами. ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача їй спричинено глибокі моральні страждання, розмір моральної шкоди вона оцінює в 700 000 гривень.
Як встановлено, будинок, який належить позивачу та третій особі на праві спільної власності, з 01 липня 2024 року незаконно відключений працівниками АТ «Вінницяобленерго» від електропостачання та не підключений досі, у зв`язку із чим ОСОБА_1 разом з дочкою була позбавлена можливості користуватися електричною енергією для щоденних побутових потреб, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому відповідач знав, що ОСОБА_1 є фактичним споживачем послуг, у якої заборгованості по оплаті послуг не було.
Відповідно до виписки із медичної картки хворого від 11 вересня 2024 року, наданої КНП «Турбівський селищний центр первинної медико-санітарної допомоги» Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 встановлено діагноз: «УХС Атеросклеротична хвороба серця ено-1. Вегето-судинна дистонія. Емоційне перенавантаження. Ослаблення імунної системи організму».
Враховуючи моральні страждання, які заподіяні позивачці внаслідок незаконного відключення електроенергії, необхідність вчинення нею дій на захист свого права, тривалість цього відключення, характер правопорушення, глибину душевних страждань, винну поведінку особи, яка завдала моральної шкоди, а також вимоги розумності і справедливості колегія суддів дійшла висновку що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 50 000 грн.
Натомість, апеляційний суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені не має.
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вказаною нормою передбачена можливість стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.
Зі змісту позову слідує, що ОСОБА_1 просить стягнути пеню за незаконне припинення відповідачем електропостачання.
Невиконання зобов`язання та прострочення зобов`язання є різними поняттями. Відповідно до ПРРЕЕ, споживач має право на компенсацію, на відшкодування збитків, тощо, але з такими вимогами позивач не зверталася.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, стягнення пені і моральної шкоди задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» відновити електропостачання до будинку по АДРЕСА_1 .
Стягнути з Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (ЄДРПОУ 00130694) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди. 
У задоволенні решти вимог позову – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.
Головуючий Т.Б. Сало
Судді О.С. Панасюк
Т.М. Шемета