Справа № 344/1361/17 
Провадження № 22-з/4808/44/26 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.  
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Зелінського Павла Любомировича на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2023 року,

у с т а н о в и в:
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2610100000:06:001:0139, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта малої архітектурної форми - сараю на цій земельній ділянці. 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користь ОСОБА_1 по 213,33 грн з кожного понесених витрат на оплату судового збору.

Представник ОСОБА_2 – адвокат Зелінський П.Л. на зазначене рішення подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_3 .. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Зелінського П.Л. задоволено.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

25 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Малетин А. Я. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу про відкриття апеляційного провадження і постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі, апеляційне провадження в справі закрити як відкрите помилково (немотивований пропуск строку на оскарження судового рішення).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишено без змін.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року скасовано.
Справу № 344/1361/17 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Зелінського П.Л. задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2610100000:06:001:0139, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта малої архітектурної форми - сараю на цій земельній ділянці. 
Стягнуто з ОСОБА_2 213,33 грн, з ОСОБА_3 426,66 грн на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на оплату судового збору.

05 травня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а також судового збору за подання касаційної скарги. Заяву обґрунтовує тим, що позивач повідомляв у своїх письмових поясненнях про орієнтовний розрахунок витрат та у судовому засіданні представник позивача заявив про те, що докази про розмір понесених його довірителем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу до цієї заяви долучив договір про надання професійної правничої допомоги від 10.04.2024 року та акт про надання професійної правничої допомоги від 01.05.2026 року.
Просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 16 000,00 грн та здійснити розподіл витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Представник ОСОБА_2 – адвокат Зелінський П.Л. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Щодо задоволення вказаної заяви заперечує, обґрунтовуючи тим, що розмір витрат та проведена робота є неспівмірними, а також заявлені суми, які не підлягають до стягнення. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Представником позивача надано договір та акт, однак не надано доказів сплати даних послуг у зазначеному розмірі.
Крім того зазначає, що представник позивача просить стягнути витрати, які начебто оплачені та були понесені в суді касаційної інстанції, при цьому перед відповідним судом заяви про їх стягнення стороною не ставилось. У суді апеляційної інстанції під час розгляду справи представник позивача приймав участь в 2 судових засіданнях, при цьому одне з яких було в режимі ВКЗ, та подав два пояснення, одні з яких просив відкликати та не розглядати. До того ж представник позивача не дотримався порядку подання документів та не направляв вказані пояснення сторонам. Вказані письмові пояснення знаходяться в матеріалах справи, але не є процесуальним документом, не були ніким витребувані, що свідчить про формальний характер вказаних дій, і надання пояснень є складовою участі в судовому засіданні. Підготовка письмових пояснень не передбачена договором, входить у склад пояснень, які даються стороною безпосередньо в судовому засіданні. Також зазначає, що сума в 2 500 грн за участь в судовому засіданні є непропорційною по відношенню до предмету спору. 
Враховуючи наведене, вважає недоведеною суму судових витрат на професійну правничу допомогу, витрати є непропорційними розміру заявлених позовних вимог.
Просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно ч.3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши обґрунтованість клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. (частина третя статті 270 ЦПК України).
Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі».
Статтею 382 ЦПК України передбачено певні вимоги до постанов суду апеляційної інстанції, в тому числі й щодо резолютивної частини, яка має містити: висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц.
З матеріалів справи вбачається, що за подання касаційної скарги на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року заявником сплачено судовий збір в розмірі 1816, 00 гривень ( а.с. 30, т.4).
За результатами розгляду касаційної скарги Верховним Судом було ухвалено постанову від 04 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишено без змін. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року скасовано. Справу № 344/1361/17 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Зелінського П.Л. задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2610100000:06:001:0139, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта малої архітектурної форми - сараю на цій земельній ділянці. 
Стягнуто з ОСОБА_2 213,33 грн, з ОСОБА_3 426,66 грн на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Колегія суддів зауважує, що здійснення розподілу судових витрат у частині судового збору є процесуальним питанням, яке підлягає обов`язковому вирішенню судом за наслідками розгляду справи з урахуванням положень статті 141 ЦПК України.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що за результатами нового розгляду апеляційним судом постановою від 30 квітня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2610100000:06:001:0139, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта малої архітектурної форми - сараю на цій земельній ділянці, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, яка була задоволена частково, у розмірі 908 грн (1816 грн : 2) підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2 у сумі 303 грн та ОСОБА_3 у сумі 605 грн (як з відповідача, і правонаступника ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_1 .. 

Крім того заявник просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката, понесених у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у загальному розмірі 16 000,00 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), на підставі системного тлумачення частини 8 статті 141 та частини 1 статті 246 ЦПК України з урахуванням принципу розумності, дійшов висновку що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Зазначена правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 752/22967/20.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося. Заявник вказує, що позивач повідомляв у своїх письмових поясненнях про орієнтовний розрахунок витрат та у судовому засіданні представник позивача заявив про те, що докази про розмір понесених його довірителем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з переглядом справи у судах касаційної та апеляційної інстанцій, надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 10.04.2024 року та копію акту про надання професійної правничої допомоги від 01.05.2026 року.
При визначенні розміру судових витрат на правничу допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом у даній справі в судах касаційної та апеляційної інстанцій, що підтверджуються матеріалами справи.
У акті про надання професійної правничої допомоги від 01.05.2026 року вказано наступні послуги: участь у судових засіданнях – 2 засідання /5 000 грн; підготовка письмових пояснень – 2 пояснення/3 000 грн; підготовка касаційної скарги - 8 год/8 000 грн. Загальна сума складає 16 000 грн.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року в справі №905/1795/18).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі №681/947/24, постанові Верховного Суду 16 березня 2026 року у справі № 522/7662/23.
Разом із тим, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
За таких обставин, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Зі змісту заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що за підготовку касаційної скарги адвокат Малетин А.Я. просить стягнути 8 000 грн. Як установлено колегією суддів, представник позивача адвокат Малетин А.Я. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження і постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Апеляційне провадження в справі закрити як відкрите помилково (немотивований пропуск строку на оскарження судового рішення). Вказав, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 8 000 грн (а.с 1-17, т.4).
Однак постановою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишено без змін, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року скасовано, а справу у частині позовних вимог передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, вимоги заявника були задоволені лише частково. Зокрема, суд відхилив вимогу про закриття апеляційного провадження, залишивши ухвалу без змін. Скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд свідчить про те, що остаточне вирішення спору на користь позивача не відбулося, а позиція адвоката щодо помилковості відкриття провадження не знайшла свого підтвердження. Оскільки справу направлено на новий розгляд, обсяг правової допомоги, наданої на стадії касаційного перегляду, не призвів до повного захисту інтересів сторони у тому вигляді, як це було сформульовано в касаційній скарзі.
Враховуючи наведене, стягнення витрат на правничу допомогу за подання касаційної скарги суми у розмірі 8 000 грн не відповідає принципу справедливості по відношенню до іншої сторони, тому колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми витрат на правничу допомогу за подання касаційної скарги до 4 000 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат та враховує фактичний результат розгляду скарги.

Крім того заявник просить стягнути 5 000 грн за участь у двох судових засіданнях у суді апеляційної інстанції (по 2 500 грн за кожне) та 3 000 грн за підготовку письмових пояснень, поданих до суду апеляційної інстанції (по 1 500 грн за кожне).
Щодо вимоги про стягнення 3 000 грн за підготовку двох письмових пояснень, колегія суддів зазначає, що відповідно до принципу співмірності, витрати на правничу допомогу мають бути фактично необхідними. У даній справі участь адвоката у двох судових засіданнях передбачає надання усних пояснень та відповідей на запитання суду. Подання аналогічних пояснень у письмовому вигляді є виключно ініціативою сторони, що призводить до необґрунтованого збільшення витрат, які покладаються на іншу сторону. Письмові пояснення не є основними заявами по суті справи, виокремлення їх підготовки як самостійного виду послуг за умови оплати участі в судових засіданнях свідчить про штучне завищення обсягу правничої допомоги. 
З огляду на принципи розумності та добросовісності, суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні витрат за підготовку письмових пояснень у розмірі 3 000 грн, оскільки вони не відповідають принципам реальності та обґрунтованості.
Вимога про стягнення 5 000 грн за участь у двох судових засіданнях (по 2 500 грн за кожне) є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та відповідає критерію реальності.
За таких обставин колегія суддів не може погодитися із запереченнями представника ОСОБА_2 – адвоката Зелінського П.Л., оскільки, крім доводів про безпідставність витрат на підготовку письмових пояснень, інших підстав для відмови в стягненні витрат на правничу допомогу не існує. 
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою №19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв обґрунтованості, розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робот (наданих послуг), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі 9000 грн: з ОСОБА_2 у сумі 3000 грн та ОСОБА_3 у сумі 6000 грн (як з відповідача, і правонаступника ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_1 .. 
Керуючись ст.ст. 141, 270, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 303 грн та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 605 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). 
Стягнути з з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 3000 грн та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 6000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 12 травня 2026 року.
Судді Є.Є.Мальцева 
В.А.Девляшевський
В.М.Луганська