Справа №521/6784/26
Провадження №2/521/5721/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді Тополевої Ю.В., 
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,–

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1620-4130 від 01.11.2025 року у розмірі 8530,00 гривень.
Позов обґрунтований такими обставинами. 
01.11.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1620-4130. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту – 2000,00 грн.; - строк кредитування – 365 днів; - базовий період – 30 днів, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту; знижена % ставка – 1,00 % в день; - стандартна % ставка – 1,00 % в день. Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, порушив умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю. Станом на 02.03.2026 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору становлять: 8530,00 гривень, що складається з: - прострочена заборгованість за кредитом – 3000,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 3580,00 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України – 1500,00 гривень; заборгованість по комісії – 450,00 гривень.
Враховуючи вищезазначене, позивач просить стягнути з відповідача повну суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 8530,00 гривень.
Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував.
29.05.2026 року представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі ст. 225 ЦК України, посилаючись не те, що відповідач є особою з тривалим хронічним психічним захворюванням (діагноз F21 – шизотиповий розлад), та при укладенні кредитного договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того зазначив, що заявлені позивачем нарахування не є співмірними у відношенні з тілом кредиту.
Суд, вивчивши позовну заяву та відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.11.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1620-4130.
Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: : - сума кредиту – 2000,00 грн.; - строк кредитування – 365 днів; - базовий період – 30 днів, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту; знижена % ставка – 1,00 % в день; - стандартна % ставка – 1,00 % в день.
Факт отримання кредиту стороною відповідача не заперечується.
Судом встановлено, що отримавши кредитні грошові кошти відповідач всупереч умовам Кредитного договору, порушив умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 02.03.2026 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору становлять: 8530,00 гривень, що складається з: - прострочена заборгованість за кредитом – 3000,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 3580,00 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України – 1500,00 гривень; заборгованість по комісії – 450,00 гривень.
Враховуючи вищезазначене, позивач просить стягнути з відповідача повну суму заборгованості за Кредитним договором.
Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Главою 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад», зокрема статтею 1054, якою передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд не приймає доводи сторони відповідача про визнання правочину (укладення кредитного договору № 1620-4130 від 01.11.2025 року), вчиненого відповідачем недійсним, як підставу відмови у позові, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
На підтвердження факту укладення кредитного договору у стані коли ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними стороною відповідача було надано Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.09.2025 року, Епікриз № 1995/1 24 відд. від 23.09.2025 року, Епікриз № 714/1 24 відд. від 08.04.2025 року, Епікриз № 1699/1 16/2 відд. від 05.07.2024 року, Епікриз № 30005/1 16/2 відд. від 24.10.2023 року.
Разом із цим, приписами ч. 1 ст. 225 ЦПК України передбачено, що спірний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.
Рішення суду про визнання кредитного договору № 1620-4130 від 01.11.2025 року недійсним стороною відповідача надано не було, правом на подання зустрічного позову в порядку ст. 193 ЦПК України в межах вказаної справи відповідач скористався на власний розсуд.
За таких обставин, суд вважає, що доводи сторони відповідача про застосування у вказаних правовідносинах ст. 225 ЦК України є безпідставними.
Суд також не приймає доводи сторони відповідача що заявлені позивачем нарахування (проценти та комісія) не є співмірними у відношенні з тілом кредиту, оскільки підписуючи кредитний договір відповідач погодився з умовами кредитування, в тому числі щодо нарахування процентів та комісії за видачу і користування кредитними коштами.
Як наголошує Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. 
Так, у п. 4.14. Договору № 1620-4130 від 01.11.2025 року визначено, що строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 365 (триста шістдесят п`ять) календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі – Строк кредитування). Дата повернення (виплати) Кредиту 31.10.2026 року.
Тобто нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору в межах строку дії кредитного договору, відповідно до п. 4.14, у зв`язку із порушенням виконання умов договору відповідачем.
Суд також звертає увагу сторони відповідача, що Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи платежів, розрахованих на підставі ст. 625 ЦК України. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Серед іншого, наданий позивачем розрахунок заборгованості стороною відповідача не спростований, контр розрахунок не надано.
Таким чином, враховуючи виниклі між сторонами правовідносини, оцінюючи докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1, ч.1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову по даній справі становить 8530,00 гривень, який задоволено на 100%, тобто з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 549, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, заборгованість за кредитним договором № 1620-4130 від 01.11.2025 року у розмірі 8530 (вісім тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:          Ю.В. Тополева