ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/8896/19
провадження № 22-ц/4809/1174/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Мурашка С.І., Чельник О.І.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 березня 2026 року у складі головуючого судді Волоткевича А. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, зустрічного позову і ухвали суду першої інстанції.
У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 8 264, 31 доларів США, що за курсом 23,98 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 листопада 2019 року складає 198 178, 15 грн за кредитним договором №KGMDAK79550458 від 20 лютого 2008 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 26 грудня 2019 року у складі головуючого судді Шевченко І.М. відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 серпня 2024 року у складі головуючого судді Волоткевича А.В. цивільну справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження судді. Визначено здійснювати розгляд справи за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 03 вересня 2024 року (а.с.77).

29 вересня 2025 року відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про часткове визнання кредитного договору недійсним, в якому просив:
- визнати частково недійсним кредитний договір №KGMDAK79550458 від 20.02.2008. в частині зобов`язань щодо повернення кредиту в іноземній валюті (доларах США) у зв`язку з тим, що Банк не повідомив Позичальника про валютні ризики;
- визнати дії Банку щодо укладення валютного договору порушенням прав споживача, так як Банк не повідомив Позичальника про валютні ризики та застосувати відповідні наслідки недійсності правочину згідно зі ст. 216 ЦК України;
- змінити умови договору – вважати зобов`язання за кредитним договором таким, що мають бути виконанні в національній валюті України (гривні) за курсом НБУ на дату укладання договору (20.02.2008).
Одночасно із зустрічним позовом відповідачем до суду подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви та клопотання про прийняття зустрічного позову та об`єднання його з первісним позовом в одне провадження, в якому зазначено, що раніше подати зустрічний позов не мав можливості через неналежну правову допомогу (а.с.79-101).

Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 березня 2026 року повернуто зустрічний позов ОСОБА_1 про часткове визнання кредитного договору недійсним, у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд керувався тим, що поданий зустрічний позов не відповідає вимогам ст. 193 ЦПК України, а саме поданий з порушенням строку встановленого судом. 
При цьому, суд зазначив, що матеріали справи та матеріали зустрічної позовної заяви не містять доказів на підтвердження доводів відповідача про поважність причин пропуску строку подання зустрічного позову протягом такого значного проміжку часу (більше 6-ти років). Крім того, суд зауважив, що відповідач, як особисто, так і представники відповідача систематично беруть участь в судових засіданнях у даній справі, що підтверджує обізнаність відповідача про розгляд даної справи судом та відсутність перешкод у поданні відповідачем зустрічного позову протягом 2020-2025 років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 березня 2026 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом.
В обгрунтування зазначено, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримала дружина відповідача -  ОСОБА_2 , вона і надала до суду заперечення на позов. На той час відповідач ОСОБА_1 не знав про позовну заяву та розгляд даної справи Ленінським районним судом м. Кіровограда. Дружина відповідача не могла йому повідомити, оскільки ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватися засобами зв`язку.
Зазначає, що дізнався про позов до нього лише тоді, коли Ленінський районний суд м. Кіровограда направив дану цивільну справу до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Однак, у подальшому було встановлено, що справа тому суду не підсудна, у зв`язку з чим її було передано за територіальною підсудністю. Лише 05 серпня 2024 року Подільський (на той час Ленінський) районний суд міста Кропивницького прийняв справу до свого розгляду.
Вказує, що перебування відповідача в установі закритого типу, без засобів зв`язку, без доступу до документів, які стосуються тривалих відношень між ПАТ «Приватбанком» та ОСОБА_1 , перешкоджало доступу до правосуддя та обмежувало права відповідача.Так, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 був змінений запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , що не було адресою його постійного проживання. Лише ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21 листопада 2023 року ОСОБА_1 було змінено місце перебування під домашнім арештом за офіційно зареєстрованою адресою його місця проживання: АДРЕСА_2 .
Зазначає, що прийняття справи до розгляду Подільським районним судом 05 серпня 2024 року фактично є початком розгляду справи судом «встановленим законом». Відтак, відлік процесуальних строків на подання відзиву та зустрічного позову мав розпочатися саме з моменту прийняття справи цим судом та отримання відповідачем відповідної ухвали. З огляду на це, вважає, що процесуальні строки на подання зустрічного позову відповідачем пропущено не було, оскільки право на таку дію виникло в межах нового підготовчого провадження у належному суді.
ОСОБА_1 також зазначив, що майже постійно перебував на лікуванні у зв`язку з важким станом здоров`я, що також унеможливило вчасно подати зустрічний позов.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу позивачемне подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною 1 статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно із частиною 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1,2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина 3 статті 194 ЦПК України).
Вказаною нормою права визначено обов`язок суду першої інстанції повернути зустрічну позовну заяву заявникові, у випадку, якщо остання подана з порушенням процесуального строку на її подання.
При цьому законодавцем в указаній нормі права не передбачено право суду поновлювати (продовжувати) пропущений строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою.
Статтею 178 ЦПК України визначено, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (статті 123 ЦПК України).
Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина 4 статті 124 ЦПК України).
Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі №175/957/19 (провадження № 61-12294св20).
Апеляційним судом з`ясовано, що ухвалою суду від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі відзиву на позов.
Таким чином, встановлений судом строк для подання відзиву на позов або пред`явлення зустрічного позову є процесуальним строком, встановленим судом, який трансформується у процесуальний строк, встановлений законом щодо пред`явлення зустрічного позову.
Вказану ухвалу суду відповідач отримав 09 січня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового направлення (а.с. 37 том 1).
Таким чином, строк на подачу відзиву на позов, і відповідно зустрічного позову, встановлений відповідачу в ухвалі суду від 26 грудня 2019 року, закінчився 24 січня 2020 року.
Наведене свідчить про те, що право на подання зустрічної позовної заяви може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
При цьому, доводи відповідача про те, що саме з 05 серпня 2024 року Подільський районний суд міста Кропивницького прийняв справу до свого розгляду не заслуговують на увагу, оскільки провадження у справі відкрито 26 грудня 2019 року, що підтверджується відповідною ухвалою суду.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 у справі № 237/3566/17 (провадження № 61-13886св21) вказано, що: "право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1,2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику".
Матеріали справи та матеріали зустрічної позовної заяви не містять доказів на підтвердження доводів відповідача про поважність причин пропуску ним строку подання зустрічного позову протягом такого значного проміжку часу.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Колегія суддів звертає увагу, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.
Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Крім того, розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
У матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 37) та заперечення на позов відповідача від 27 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 54-57). Вказане спростовує твердження відповідача про його незнання щодо розгляду даної справи судом через перебування в слідчому ізоляторі.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів перебування відповідача на лікуванні, неможливості подання ним зустрічного позову у період з 2020-2025 років. 
Натомість матеріалами справи підтверджується, що відповідач, як особисто, так і через своїх представників систематично брали участь в судових засіданнях у цій справі, що підтверджує обізнаність відповідача про розгляд справи судом та відсутність перешкод у поданні відповідачем зустрічного позову протягом 2020-2025 років.
З урахуванням зазначеного вище, відповідачем не доведено наявності поважних причин, які унеможливлювали чи об`єктивно перешкоджали останньому в подачі зустрічного позову у встановлений строк.
Крім того, повернення зустрічного позову не свідчить про обмеження ОСОБА_1 права на суд, адже відповідач може звернутись до суду з самостійним позовом.
Дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ позивача до правосуддя і гарантує дотримання процесуальних прав обох сторін, їх право на справедливий судовий розгляд.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги неспростовують висновків суду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи та постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства, тому відсутні підстави для її скасування .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Подільського районного суду міста Кропивницького від 23 березня 2026 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не встановлено.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 02.07.2026.

Судді         С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О.І. Чельник