Справа № 643/13128/25
Провадження № 2/643/4756/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року Салтівський районний суд міста Харкова у складі:головуючого судді Майстренко О.М., при секретарі судового засідання-Полчаніновій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилаючись на істотну зміну свого матеріального та сімейного стану після ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року у справі № 640/18916/16-ц, яким з нього було стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 40 % усіх видів доходу щомісячно.
Позивач обґрунтовує позов тим, що з часу ухвалення вказаного рішення його фінансове становище істотно погіршилось. Він є військовослужбовцем, переніс два інсульти, потребує постійного лікування і реабілітації, допомагає батькам похилого віку, житло яких пошкоджено під час воєнних дій у місті Харкові. Позивач перебуває у шлюбі, виховує дитину, яка фактично утримується ним та його дружиною.
Відповідачка, починаючи з 2022 року, проживає з дітьми у Федеративній Республіці Німеччина, перебуває у новій сім`ї та отримує соціальні виплати, у тому числі дитячу допомогу (Kindergeld) у розмірі близько 510 євро на двох дітей, що еквівалентно приблизно 25 000 грн щомісячно, а також інші види соціальної підтримки.
З 2023 року позивач добровільно сплачує на користь відповідачки аліменти у фіксованому розмірі 7000 грн щомісяця, що підтверджується банківськими виписками з рахунку Приватбанку. У зв`язку з чим позивач просить суд зменшити розмір аліментів до фіксованої суми 7000 грн щомісячно,зарахувати добровільно сплачені кошти з 01.01.2023 року як виконання рішення суду, визнати відсутність заборгованості зі сплати аліментів за цей період.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі , посилаючись на те ,що позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, станом здоров`я, посилаючись на медичні документи 2017, 2023, 2024 років, а також на подію, яка сталася 04.03.2026 року. Медичні висновки датовані трирічною та навіть десятирічною давниною, що не може бути визнане актуальним доказом стану здоров`я позивача на сьогодні та не відображає його фактичну працездатність і можливості виконувати обов`язки щодо утримання дітей.
Позивач не визнаний особою з інвалідністю, не має встановлених обмежень щодо працездатності, продовжує проходити службу у Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС, не звільнений за станом здоров`я. Факт продовження служби свідчить про збереження його повної працездатності та можливості отримувати стабільний дохід.
В порівнянні з 2017 роком дохід позивача значно збільшився, майже в вісім раз, що звичайно не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, а твердження про неможливість сплачувати аліменти, в розмірі, встановленому рішенням суду є очевидно безпідставними. Позивач володіє на праві приватної власності квартирою та автомобілем. Наявність такого майна підтверджує стабільний матеріальний стан та 
спростовує доводи про скрутне фінансове становище. Посилання Позивача на те, що він надає матеріальну допомогу батькам є неправдивими. Так обґрунтовуючи надання матеріальної допомоги батька, Позивач посилається на свідоцтво про хворобу батька № 1636 від 29.06.2011 року. Водночас у зазначеному документі лише вказано, що ОСОБА_3 , 1965 року народження, підполковник служби цивільного захисту, має певні захворювання та був визнаний непридатним до військової служби з 
виключенням з військового обліку. Крім того, з огляду на спеціальне звання підполковника служби цивільного захисту, батько позивача має право на пенсійне забезпечення за відповідним законом, що свідчить про наявність у нього самостійного джерела доходу. Жодних доказів недостатності цього забезпечення або фактичного перебування батька на 
утриманні позивача суду надано не було. Що стосується матері позивача, до матеріалів справи долучено лише копію пенсійного посвідчення, та лікарську виписку від 24.02.2017 року, в якій зазначено про вивих правої плечової кістки, що не підтверджує ні її тяжкого стану здоров`я, ні потреби у сторонньому догляді, ні необхідності додаткової матеріальної допомоги. Твердження позивача про значне збільшення обсягу його обов`язків у зв`язку з необхідністю утримання батьків не підтверджені належними доказами та не можуть вважатися обставинами, що свідчать про істотну зміну його матеріального стану у розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України. Представник відповідача вважає , що всупереч зазначеному позивачем не доведено погіршення матеріального стану, втрати працездатності, наявності утриманців, обставин, що унеможливлюють виконання обов`язку щодо утримання дітей, встановлених рішенням Київського районного суду м. Харкова.
Суд, вислухав представників сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).
Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2017 року по справі № 640/18916/16-ц, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 40 % від усіх видів заробітку (доходу ) щомісяця , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ,починаючи з 06.01.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття .
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів.
За п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів, чи суттєві зміни у його сімейному стані, можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.
Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
Позивач посилається на те, що з часу ухвалення вказаного рішення його фінансове становище істотно погіршилось. Позивач є військовослужбовцем, має проблеми зі здоров`ям, допомагає батькам похилого віку та виховує дитину у новому шлюбі, а тому обсяг його обов`язків щодо утримання значно збільшився, вказані обставини підтверджуються наступними доказами :копіями виписок АТ КБ «Приватбанк» з рахунку ОСОБА_1 , копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 від 02.08.2025 ,копією рапорту Т.в.о. начальника 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області від 31.07.2024 ОСОБА_6 на медико-психологічну реабілітацію до МРЦ «Одеський » , в зв`язку з прийняттям участі у проведені аварійно-рятувальних робіт , які супроводжувались загибеллю людей, копією свідоцтва про хворобу №1636 ОСОБА_3 ,копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , серія НОМЕР_1 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07.11.2017 року, актовий запис №4821, копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
На переконання суду, така обставина не може бути підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України.
Позивач продовжує проходити службу у Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС, не звільнений за станом здоров`я, не визнаний особою з інвалідністю, не має встановлених обмежень щодо працездатності, Факт продовження служби свідчить про збереження його повної працездатності та можливості отримувати стабільний дохід.
В порівнянні з 2017 роком дохід позивача значно збільшився, посилання позивача на те, що він надає матеріальну допомогу не підтверджені належними доказами та не можуть вважатися обставинами, що свідчать про істотну зміну його матеріального стану у розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з укладанням шлюбу та утриманні доньки дружини . Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19).
Суд звертає увагу позивача, що його діти від першого шлюбу мають рівні з іншими дітьми позивача права на їх утримання незалежно від того, проживає з ними батько чи ні. Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача - одруження, в даному випадку не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Судом не встановлено, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення його матеріального становища, а розмір його доходу не дозволяє йому забезпечувати достатній рівень життя новоутвореної родини. Судом встановлено, що сплата ним аліментів не ставить його родину в скрутне матеріальне становище. Крім того, суд констатує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також суд вважає, що в даному конкретному випадку зменшення розміру аліментів на утримання дітей, суперечитиме їх інтересам, може призвести до погіршення її становища на належний рівень матеріального забезпечення.
Згідно з ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Позивач наполягає, що в період з 2023 року він добровільно направляв кошти на утримання дітей в розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Законодавець не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Позивач має право надати квитанції щодо таких платежів державному виконавцю, яким буде вирішено питання щодо зарахування цих сум в рахунок сплачених аліментів. У разі виникнення спору щодо зарахування платежів і визначення розміру заборгованості, у позивача виникне право на судовий захист своєї позиції, що буде належним способом захисту в такому випадку.
Враховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального становища ОСОБА_1 ,з урахуванням сімейного стану сторін, їх фінансових спроможностей, виходячи з його найкращих інтересів, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються з нього, відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Враховуючи сукупність встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не є обґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Керуючись, ст.ст.3, 181, 182, 192, 194 Сімейного кодексу України, статтями 12, 76–82, 128, 263–265 ЦПК України, пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», практикою Верховного Суду та ЄСПЛ,суд,- 
УХВАЛИВ:
В позові в ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, зарахуваня добровільно сплачених сум, визнання відсутності заборгованості зі сплати аліментів – відмовити .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Майстренко О.М.