Справа № 686/7762/26
Провадження № 2-а/686/159/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року    м. Хмельницький 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Заворотної О.Л.
секретаря судового засідання Сікори Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови, 
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови, в обґрунтування якого вказав, що постановою про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХМ № 001753 від 02.03.2026 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу 3400грн. за ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців на території України. Позивач із вказаною постановою на погоджується, оскільки документом, на підставі якого ОСОБА_1 проживає на території України, як іноземець, є посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 24.06.2019. Ця посвідка дозволяє йому перебувати на законних підставах в Україні протягом десяти років (до 24.06.2029), хоча строк дії паспорта громадянина рф ОСОБА_1 для виїзду за кордон і закінчився 07.07.2025, проте він не є тим документом, що дає право іноземцю постійно проживати на території України, а таким документом є саме посвідка на постійне проживання. У поясненнях до протоколу позивач зазначив про неможливість обміну недійсного паспорта (строк дії якого закінчився), оскільки внаслідок війни на території держави Україна відсутні будь-які дипломатичні установи російської федерації. Також ОСОБА_1 усно повідомив про своє небажання виїзду до рф через розв`язану нею агресивну війну та потребу бути з родиною в Україні. Вказані обставини були проігноровані працівниками ДМС при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та винесенні на його підставі оскаржуваної постанови, що є підставою для скасування постанови.
Ухвалою суду від 17.03.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
26.03.2026 до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому він вказав, що 02.03.2026 Хмельницьким відділом №2 Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області під час прийому громадян було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушує правила перебування іноземців на території країни, а саме проживає на території країни за недійсним паспортним документом, термін дії якого закінчився. В зв`язку із вчиненням Позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП, 02.03.2026 відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , Відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МХМ 001754. Також, було винесено постанову ПН МХМ 001753 про накладення на Позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 3 400 грн. Із зазначеними документами Позивач ознайомився під підпис.
Частиною 2 статті 203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
На момент винесення постанови серії ПН МХМ 001753, у ОСОБА_1 був недійсний паспорт громадянина рф для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , оскільки термін дії паспорта закінчився. Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність родинних зв`язків не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. Отже, виходячи з вище наведеного, вважаємо, що Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП та Законом № 3773-VI , правові підстави щодо скасування постанови серії ПН МХМ 001753 від 02 березня 2026 про накладення адміністративного стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відсутні, просить в позові відмовити.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Згідно ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХМ № 001753 від 02.03.2026 ОСОБА_1 притягнули до адміністративної відповідальності у виді штрафу 3400грн. за ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме, проживає за паспортом термін дії якого закінчився. Місце скоєння правопорушення м. Хмельницький.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно з п. 6-8 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;
іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Відповідно до ч. 1, 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Відповідно до п. 17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з ч. 22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.
Відповідно до п. 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина рф ОСОБА_1 для виїзду за кордон № НОМЕР_2 від 07.07.2015, датою закінчення строку дії паспорта є 07.07.2025.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні (с. Станіславівка Віньковецького району Хмельницької області), що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .
З 21.12.2010 по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 09.07.2019 р. № 654, виданою сільським головою А.І. Кедись за відомостями виконавчого комітету Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.
ОСОБА_1 24.06.2019 видана посвідка на постійне проживання (підстава видачі 03/03 – іноземці або особи без громадянства, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням) № 9000014007, закінчення терміну дії посвідки 24.06.2029. 
Враховуючи вищевикладене, паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.
Положеннями ч. 2 ст. 203 КУпАП, на підставі якою відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачена адміністративна відповідальність за «перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 203 КУпАП настає у наступних випадках:
1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів;
2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні;
3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами;
4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.
ОСОБА_1 є громадянином рф, про що свідчить копія його паспорту № НОМЕР_2 від 07.07.2015, строк дії паспорту датований до 07.07.2025. В той же час, позивач отримав право проживати на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання від 24.06.2019 серії НОМЕР_1 , яка дійсна до 24.06.2029, що підтверджує її право на постійне проживання на території України.
Факт наявності у позивача посвідки на постійне проживання в Україні з 2019 року визнається відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач вважається таким, що перебуває в Україні як іноземець на законних підставах.
Відповідно п.17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
З урахуванням зазначеної норми права, суд дійшов висновку, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з протермінованим паспортом громадянина рф для виїзду за кордон, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні станом на день винесення постанови від 02.03.2026.
Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 247 КУпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема є: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст.1, 9, 203 ч.2, 251, 280, 283, 288, 293, 294 КУпАП, ст.ст.9, 10, 11, 77, 79, 241-246, 286 КАС України, суд -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови - задовольнити.
Постанову серії ПН МХМ №001753 від 02 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесену начальником відділу № 2 управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області Куліком С.М. за ч. 2 ст. 203 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. – скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 532,48 грн.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, прож. АДРЕСА_2 .
Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, ЄДРПОУ 37864148, вул. Грушевського, 87, м. Хмельницький, 29001.
Дата складення повного рішення 28.04.2026.
Суддя: