ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/367/26 
Номер провадження 22-ц/816/1986/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого звернулась ОСОБА_1 , на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року ухваленого під головуванням судді Машини І.М., в цивільній справі № 585/367/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У січні 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 21320 грн 00 коп. та судових витрат.
Позовна заява вмотивована тим, що 03.07.2020 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту №2605742, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписавши його у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За вказаним договором, позивач зобов`язався надати грошові кошти відповідачу в сумі 6500,00 грн на умовах зворотності, платності, строковості на 30 днів, з умовами пролонгації, з процентами за користування кредитом. 
21.04.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_2 за кредитним договором №2605742 від 03.07.2020.
Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в свою чергу в зв`язку з порушенням умов договору та не сплатою боргу у відповідача утворилась заборгованість за Договором №2605742 від 03.07.2020 у розмірі 21320 грн, яка складається: 6500,00 грн - заборгованість по тілу, 14820,00 грн - заборгованість за процентами. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року, у складі головуючого судді – Машини І.М., було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало до суду підтвердження укладення договірних відносин кредитування та підтвердження отримання відповідачем кредиту в зазначеній сумі. Сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позика надана відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні належні та допустимі докази щодо пролонгації строку дії кредитного договору, тому відсотки стягнуто з врахуванням основного строку договору.
Судові витрати стягнуто пропорційно задоволених вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Скаржник вважає, що рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Вказав, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору є безпідставними. Звертає увагу на те, що умовами договору про споживчий кредит №2605742 від 03.07.2020 сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови та строк нарахування процентів за користування кредитом. Вказує, що якщо визначена процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах продовжують нараховуватися за базовою ставкою, що судом не взято до уваги. При цьому зауважує, що нарахування відсотків за період пролонгації договору було здійснено відповідно до умов договору. 
Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просив скасувати судове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року у справі № 585/367/26 і ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 01 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 01 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Позиція апеляційного суду 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
03.07.2020 між ТОВ « Авентус Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 2605742 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 6500 грн., строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка 1,81 % в день від суми кредиту. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту (а.с.7-9).
Відповідач підписав Додаток № 1 до Договору та паспорт споживчого кредиту (а.с.10-12).
ОСОБА_2 , з яким укладено договір № 2605742 від 03.07.2020, ідентифікований ТОВ «Авентус Україна» одноразовим ідентифікатором М833400. Договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 13).
Відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 03.07.2020 року на суму 6500 грн. маска картки НОМЕР_2 , що стверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 16.12.2025 року (а.с.13 зв. б.). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2605742 від 03.07.2020 ОСОБА_2 має заборгованість в загальному розмірі 21320 грн., з яких 6500 грн. – тіло кредиту, проценти знижена процентна ставка – 3519,75 грн., стандартна процентна ставка – 21489 грн., платежі на загальну суму 10188,75 грн. (а.с.14-20). 
21.04.2021 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021 (договір додається). Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_2 за кредитним договором №2605742 від 03.07.2020 року (а.с.21-26). 
Відповідачу 12.01.2026 надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с.27).
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів в сумі 14820 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що проценти за користування кредитними коштами можна було нараховувати лише за 30 днів, та одної пролонгації, врахувавши сплату відсотків як сплату основного боргу.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.07.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №2605742, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 6500,00 грн строком на 30 днів. Договір підписано відповідачем електронним підписом 03.07.2020 (а.с. 7-9).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21 зроблено висновок, що використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (ст. 14, 18, 23 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора зроблено також і в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
У даній справі відповідач не оспорював факту укладення кредитного договору та отримання грошових коштів у сумі 6500,00 грн, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що подані позивачем докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним договором від 03.07.2020 №2605742.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Пунктом 1.4. договору про споживчий кредит визначено, що терміном повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом вказано в графіку платежів, що є додатком №1 до договору та де зазначено дата повернення кредиту та сплата нарахованих відсотків – 02.08.2020.
Згідно з п. 1.5.1, 1.5.2, 1.5 договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,81% від суми позики за кожен день користування позикою (660,63% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору ( без пролонгації), якщо заборгованість буде погашена.
Стандартна процента ставка становить 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (695,40% річних).
Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 10019,75 грн , та за стандартною ставкою – 10205,00 грн.
Водночас, у розділі 4 договору сторони визначили порядок його пролонгації.
Відповідно до п.п. 4.1-4.3 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену у п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору. Споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, визначених договором.
Згідно з п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та / або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Пунктами 4.5, 4.6 договору передбачено, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначений в п. 4.3. договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинені в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.
З розрахунку заборгованості вбачається, що 02.08.2020 ОСОБА_2 сплатив заборгованість за відсотками в сумі 3519 грн 75 коп., у зв`язку з чим кредитний договір на підставі п. 4.3 був продовжений на 30 днів до 01.09.2020 (здійснено пролонгацію). В матеріалах справи відсутні відомості про відмову відповідача від продовження строку кредитування.
За вказаний період відповідачу нараховано проценти на підставі п 1.5.2 договору, за стандартною процентною ставкою 1,90 %. 
25.09.2020 ОСОБА_2 сплатив заборгованість в сумі 6669,00 грн, у зв`язку з чим кредитний договір на підставі п. 4.3 був продовжений на 30 днів до 25.10.2020.
Більше платежів відповідач не здійснював, а тому підстав для продовження строку договору не було.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20.04.2021 за відповідачем значиться заборгованість у сумі 21320 грн., з яких 6500 грн. – тіло кредиту, знижена процентна ставка – 3519,75 грн., стандартна процентна ставка – 21489 грн., платежі 10188,75 грн. Відсотки нараховані з 03.07.2020 по 23.01.2021 року (а.с.14-20).
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 03.07.2020 по 01.08.2020 процентна ставка нарахована згідно п.1.5.1 по 117,33 по непарних днях та по 117,32 по парних днях загальною сумою у розмірі 3519,75 грн за кожен день, в період з 03.08.2020 по 23.01.2021 процентна ставка нараховувалась за п. 1.5.2 по 123,50 грн загальною сумою у розмірі 21489,00 грн за кожен день. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що кредитний договір був пролонгований до 25.10.2020, а тому відсотки за період з 26.10.2020 по 23.01.2021 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки нараховані за межами строку кредитування, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача припинилося право нараховувати проценти.
З огляду на викладене, оскільки після закінчення строку кредитного договору - 25.10.2020 кредитор не мав законних підстав для нарахування відсотків, загальна сума заборгованості по процентам, станом на 25.10.2020 (включно) становить 13893,00 грн, тому саме ця сума підлягає стягненню з останнього на користь товариства.
Крім того, відповідачем були сплачені кошти в сумі 10188,75 грн, які слід врахувати в рахунок погашення працентів.
Остаточно, відповідно до розрахунку, підлягає до стягненню10204,25 грн, з яких: 3704,25 грн (проценти), 6500,00 грн (основний борг).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, відповідно до ст. 376 ЦПК України, а апеляційну скаргу частково задовільнити.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. за подання позовної заяви (а.с. 1).
Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 21320,00 грн.
Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а тому вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 47,87 % (10204,25 / 21320,00 х 100), з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції у розмірі 1274,50 грн (2662,40 х 47,87%) та судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1911, 74 грн ( 3993,60 х 47,87 %).
Крім того, за ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
При зверненні до суду першої інстанції, представником позивача було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень і суд першої інстанції стягнув з відповідача - 1326,40 грн правничої допомоги, пропорціно до задоволених позовних вимог.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Апеляційний суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит – Капітал», виходить з принципів співмірності та розумності судових витрат, враховуючи характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» з 8 000 грн до 2 000 грн.
Оскільки вимоги позивача було задоволено частково, в процентному співвідношенні на 47,87%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати на правничу допомогу в сумі –957,40 гривень (2000,00 грн.* 47,87 %).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, ч.1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги може скасувати чи змінити судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» підлягає частковому задоволенню, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2026 року у цивільній справі № 585/367/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2605742 від 03.07.2020 року в загальному розмірі 10204,25 грн, з яких: 3704,25 грн – заборгованість по процентам, 6500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» сплачений судовий збір в сумі 3186,24 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 957,40 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 05.05.2026

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко