ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/808/26 Головуючий у 1 інстанції: Маслюк Н.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Ісакової Анни Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Ісакової Анни Віталіївни, в якому просив: скасувати постанову серії ЕНА № 6521390 від 16.01.2026 року; закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2026 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6521390 від 16.01.2026, винесену інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Ісаковою А.В., про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.
24 лютого 2026 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова від представника ОСОБА_1 - Урожай Аліни Вікторівни надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі № 751/808/26, яким здійснити розподіл судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати, які він поніс на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
02 березня 2026 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова від Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Додатковим рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2026 року заяву представника позивача Урожай Аліни Вікторівни - задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь Митеньова Андрія Юрійовича 2 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погодившись з додатковим рішенням суду, відповідач - Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що представником позивача пропущено встановлений ч. 7 ст. 139 КАС України п`ятиденний строк на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим, заява про їх стягнення мала бути залишена без розгляду. Окремо апелянт зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн є завищеним, необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження та не потребувала значного обсягу правничої допомоги.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
29 квітня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Урожай Аліни Вікторівни надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Норми ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
У відповідності до частини 1 статті 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
В силу вимог ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, апелянт вказує, що представником позивача пропущено, встановлений ч. 7 ст. 139 КАС України, п`ятиденний строк на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим, заява про їх стягнення мала бути залишена без розгляду.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві представником Митеньова А.Ю. зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить, зокрема, витрати на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 5 000 гривень.
Також, представник позивача повідомила, що повний розрахунок за послуги правничої допомоги та повний перелік документів будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Новозаводським районним судом міста Чернігова ухвалено рішення по суті позовних вимог 16 лютого 2026 року.
Таким чином, встановлений частиною 7 статті 139 КАС України п`ятиденний строк для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу становив до 21 лютого 2026 року (субота).
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, оскільки останній день встановленого процесуального строку припадав на вихідний день, відповідно до вимог процесуального закону, останнім днем такого строку є перший після нього робочий день, а саме, понеділок 23 лютого 2026 року. 
Так, із заявою про ухвалення додаткового судового рішення представник позивача звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова через систему «Електронний суд» 23 лютого 2026 року та таку заяву було зареєстровано судом першої інстанції 24 лютого 2026 року.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення та докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подані в межах процесуального строку, встановленого частиною 7 статті 139 КАС України, шляхом їх направлення через підсистему «Електронний суд» саме 23 лютого 2026 року, тобто, в останній день такого строку. 
Відтак, доводи апелянта щодо пропуску представником позивача процесуального строку на подання відповідних доказів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Матеріали справи свідчать, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача подано:
- копію Договору про надання правничої допомоги №01/19.01 від 19.01.2026, укладеного між адвокатом Урожай А.В. та ОСОБА_1 ; 
- ордер на надання правничої допомоги; 
- рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару; 
- детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги від 23.02.2026, загальна сума яких становить 5 000 грн; 
- акт № 1 про прийняття - передачі наданих послуг від 23.02.2026; 
- рахунок на оплату №1 від 19.01.2026; 
- платіжну інструкцію від 26.01.2026 №888817787 на суму 5 000,00 грн.
Відповідно до пунктів 3.1-3.2 Договору про надання правничої допомоги №01/19.01 від 19.01.2026, гонорар - форма винагороди Адвоката за надання послуг, передбачених цим Договором.
Розмір гонорару зазначається в рахунку на оплату та/або акті наданих послуг та враховує час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги.
Згідно акту № 1 про прийняття - передачі наданих послуг від 23.02.2026, адвокат надала клієнту правничі послуги відповідно до Договору про надання правничих послуг № 01/19.01 від 19.01.2026 року по справі № 751/808/26, а Клієнт прийняв надані послуги, а саме:
- підготовка до складання та написання позовної заяви: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики та нормативно-правових актів, формування та узгодження стратегії захисту (2 год.) - 1000,00 грн.
- складання, оформлення та надсилання позовної заяви (13 год.) - 4000,00 грн. 
Загальна вартість послуг 5000,00 грн.
В силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Суд першої інстанції при вирішенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення зазначив, що, з огляду на характер спору, обсяг наданих послуг, незначну складність справи та те, що розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5 000 грн є неспівмірним.
Таким чином, з урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та принципів розумності і співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача у розмірі 2 000 грн.
Водночас, апелянт зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн є завищеним, необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження та не потребувала значного обсягу правничої допомоги.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладених у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18, «…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо завищеності визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат врахував характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн було зменшено судом першої інстанції до 2000 грн., з урахуванням критеріїв розумності та співмірності.
Водночас, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується фактичне надання адвокатом правничої допомоги, її оплата позивачем та зв`язок таких витрат із розглядом даної справи.
Згідно статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
На переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн, що підлягають відшкодуванню позивачу, є співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, згідно якої, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі та наявність правових підстав для її часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв додаткове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Додаткове рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.