ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/3228/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
Заступник Генерального прокурора (далі – позивач) 23.03.2026 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (далі – третя особа), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невирішення питання про надання зарезервованій Указом Президента України від 10.03.1994 №79/94 території «Крехаївські луки» площею 200 га, що розташована у Козелецькому районі Чернігівської області, статусу природно-заповідного фонду;
- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо надання зарезервованій Указом Президента України від 10.03.1994 № 79/94 території «Крехаївські луки» площею 200 га, що розташована у Козелецькому районі Чернігівської області, статусу природно- заповідного фонду шляхом підготовки та подання клопотання про створення чи оголошення території та об`єкта природно-заповідного фонду до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач самоусунувся від вирішення питання щодо реалізації Указу Президента України від 10.03.1994 №79/94 та жодних заходів, спрямованих на охорону і захист цінної природної території «Крехаївські луки», не вживає.
Ухвалою судді від 31.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також судом запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову, третій особі судом запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їй даної ухвали надати пояснення по суті спору.
Ухвалою суду від 20.04.2026 у задоволенні клопотання Заступника Генерального прокурора про розгляд справи №620/3228/26 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що у Чернігівської обласної державної адміністрації відсутній визначений законом обов`язок щодо вчинення відповідних дій, що, відповідно, виключає можливість кваліфікації її поведінки як протиправної бездіяльності, а відтак і як триваючого правопорушення, оскільки відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» в редакції від 04.06.1993, Чернігівська обласна державна адміністрація, не була органом на якого законом покладено обов`язок з підготовки і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно- заповідного фонду. Додатково зазначено, що Чернігівська обласна державна адміністрація не може нести відповідальність за бездіяльність інших суб`єктів владних повноважень, які у конкретно визначений Указом № 79/94 період, з 1994 року до 1996 року, не виконали приписи відповідного акту.До того ж, ні на момент прийняття Указу №79/94, ні на сьогодні не передбачено повноважень для обласних державних адміністрацій щодо надання зарезервованій території статусу природно- заповідного фонду.
Від представника третьої особи надійшли пояснення по суті позову, у яких зазначено, що Указом № 79/94 затверджено перелік цінних природних територій, що резервуються для першочергової організації у 1994 — 1996 роках нових та розширення існуючих природних заповідників, національних природних парків, заказників і пам`яток природи загальнодержавного значення. Згідно із п. 2 вищезазначеного Переліку для заповідання зарезервовано Крехаївські луки площею 200 га - ділянку заплавних луків річки Десна з типовою луковою рослинністю, місце, де ростуть численні види орхідних. Резервування природних територій та об`єктів є необхідністю для їх збереження як цінності для суспільства і природи. Отже, резервуванню підлягають території (об`єкти), які становлять певну природну цінність для подальшого заповідання. Тобто, держава зацікавлена у збереженні таких територій (об`єктів) та сприяє у їх захисті на всіх етапах життєдіяльності. Отже, збереження цінних природних територій (об`єктів) є обов`язком держави.
Від Заступника Генерального прокурора надійшла відповідь не відзив, у якій зазначено, що строки резервування територій та об`єктів для подальшого заповідання обмежено на законодавчому рівні. Так, у квітні 2021 року законодавець встановив п`ятирічний строк резервування територій та об`єктів (ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1287-ХІV від 14.12.99; в редакції Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021). Зазначений п`ятирічний строк означає, що відповідний компетентний орган зобов`язаний в межах цього строку вирішити питання про необхідність (доцільність) віднесення зарезервованих територій та об`єктів до природно- заповідного фонду. У разі невирішення цього питання, відповідна цінна природна територія чи об`єкт втрачають статус «зарезервованих», що у подальшому загрожує їх знищенням для держави та суспільства. Отже Чернігівська обласна державна адміністрація зобов`язана забезпечити ініціювання та організацію процедури створення відповідного об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, у тому числі шляхом підготовки клопотання та внесення його на розгляд уповноваженого органу.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що прокурором не надано доказів, що «Крехаївські луки» є цінною природною територією. Також зазначено, що Чернігівська обласна державна адміністрація вживає відповідні заходи щодо отримання необхідних відомостей та картографічних матеріалів для підготування і подання клопотання, однак такі заходи здійснюються не на виконання Указу №79/94, яким, на думку прокурора, покладено обов`язок його виконання на обласну державну адміністрацію, а з метою реалізації наданих їй повноважень, зокрема, права, передбаченого статтею 51 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відповідно до якої підготовка і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду є правом обласних державних адміністрацій, а не їх обов`язком, про що свідчить формулювання «можуть здійснювати», зазначене у частині першій вказаної статті.
Розглянувши подані документи і матеріали, судом встановлено такі обставини.
Президентом України 10.03.1994 видано Указ №79/94 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій» (далі — Указ № 79/94). Цим Указом, серед іншого, рекомендовано Міністерству охорони навколишнього природного середовища України разом з обласними державними адміністраціями за участю Академії наук України забезпечити розробку проектів та підготовку інших матеріалів для організації в межах зарезервованих територій природних заповідників, національних природних парків, інших заповідних об`єктів.
Указом №79/94 також затверджено перелік цінних природних територій, що резервуються для першочергової організації у 1994 - 1996 роках нових та розширення існуючих природних заповідників, національних природних парків, заказників і пам`яток природи загальнодержавного значення.
Зокрема, згідно із п. 2 Переліку для заповідання зарезервовано Крехаївські луки площею 200 га - ділянку заплавних луків річки Десна з типовою луковою рослинністю, місце, де ростуть численні види орхідних.
19.11.2025 Офіс Генерального прокурора листом №12/5-109753ВИХ-25 (а.с.43-46) звернувся до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, у якому просив надати таку інформацію:
-чи надходили до Міністерства клопотання на виконання Указу Президента України від 10.03.1994 № 79/94 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій» в частині створення територій та об`єктів природно- заповідного фонду, зокрема, що стосуються території Крехаївських луків, результати їх розгляду;
-чи вживатись Міністерством заходи, спрямовані на реалізацію зазначеного Указу Президента України в частині створення територій та об`єктів природно- заповідного фонду в межах Крехаївських луків (якщо так, зазначити коли та які саме заходи). У разі якщо такі заходи вживати не планується, повідомити причини;
-чи плануються Міністерством вживатися заходи, у тому числі цивільно- правового характеру, спрямовані на своєчасну реалізацію Указу Президента України від 10.03.1994 стосовно зарезервованих для заповідання територій та об`єктів (якщо так, зазначити коли та які саме заходи). У разі якщо такі заходи вживати не планується, повідомити причини.
Листом від 15.12.2025 №318821-25 Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України повідомило, що інформація щодо надходження до Мінекономіки клопотань та матеріалів, підготовлених з урахуванням вимог статей 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», стосовно створення заказника загальнодержавного значення «Крехаївські луки» площею 200 га, у міністерстві відсутня.
13.02.2026 Офіс Генерального прокурора листом №12/5-13915ВИХ-26 звернувся до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, у якому просив надати інформацію про вжиті заходи щодо створення об`єкту природно-заповідного фонду за рахунок території «Крехаївські луки» та, зокрема, опрацювання отриманої від Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства інформації із вказаного питання (а.с.57-58).
Відповідач листом від 03.03.2026 №48336-26 повідомив, що у Чернігівської обласної військової адміністрації відсутні документи, які були підставою для прийняття Указу Президента України від 10.03.1994 № 79/91 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій» та містять обґрунтування необхідності створення чи оголошення території «Крехаївські луки» об`єктом природно-заповідного фонду. Разом з тим, Чернігівська обласна військова адміністрація вживає заходи щодо отримання необхідних відомостей та відповідних картографічних матеріалів для подання вищезазначеного клопотання. Відповідно, Чернігівська обласна військова адміністрація повторно звернулася до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України листом від 12.02.2026 № 01-01-22/1923-вих з проханням повідомити, до якого органу або архіву передано матеріали щодо резервування для наступного заповідання території «Крехаївські луки», або в якому органі вони наразі зберігаються. Додатково повідомлено, що Мінекономіки надало відповідь на лист Чернігівської обласної військової адміністрації від 07.01.2026 №01-01-22/209- вих листом від 04.02.2026 №6001-10/11673-06, в якому повідомило про відсутність запитуваних матеріалів. Вказане стало підставою для повторного звернення Чернігівської обласної військової адміністрації з листом до Мінекономіки (а.с.59-60).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невирішення питання про надання зарезервованій Указом Президента України від 10.03.1994 №79/94 території «Крехаївські луки» площею 200 га, що розташована у Козелецькому районі Чернігівської області, статусу природно-заповідного фонду протиправною, Заступник Генерального прокурора звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає таке.
Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини є невід`ємною умовою сталого економічного та соціального розвитку України.
З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.
Законом України «Про приєднання України до Конвенції 1979 року про охорону дикої флори і фауни та природних середовищ існування в Європі» від 29.10.1996 № 436/96-ВР (підписана у Берні) Україна приєдналась до вказаної конвенції (яка є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України»).
Із ратифікації Бернської конвенції в України виникли зобов`язання перед Договірними Сторонами, зокрема, щодо: вжиття заходів для здійснення національної політики охорони дикої флори, дикої фауни та природних середовищ існування, приділяючи особливу увагу видам, яким загрожує зникнення, та вразливим видам, особливо ендемічним, та середовищам існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 3 Конвенції); врахування у своїй політиці планування забудови і розвитку територій та у своїх заходах, спрямованих на боротьбу із забрудненням, необхідність охорони дикої флори та фауни (ч. 2 ст. 3 Конвенції); вживання відповідних і необхідних законодавчих та адміністративних заходів для забезпечення охорони середовищ існування видів дикої флори та фауни, а також охорони природних середовищ існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 4 Конвенції).
З метою виконання статей Конвенції у 1989 році шляхом прийняття Рекомендацій № 16 Постійний комітет Бернської конвенції рекомендував Договірним сторонам визначити території особливого природоохоронного значення (Areas of Special Conservation Interest), щоб вжити необхідних і достатніх заходів для збереження кожного природного середовища (оселища), розташованого в межах цих територій і взяти відповідальність за їх збереження. Також комітет рекомендував визначити інші території, збереження яких є недостатнім, покращувати статус їх охорони, використовуючи усі прийнятні механізми, щоб рівень збереження територій відповідав вимогам Конвенції.
Законом України «Про основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» визначено стратегічні завдання для досягнення екологічної збалансованості території України.
До складу природно-заповідного фонду України входять 8246 територій та об`єктів площею 3,98 мільйона гектарів (6,6 відсотка загальної площі країни) та 402,5 тисячі гектарів у межах акваторії Чорного моря. Частка земель природно-заповідного фонду в Україні є недостатньою і залишається значно меншою, ніж у більшості держав членів Європейського Союзу, де частка таких земель становить у середньому 21 відсоток площі держав членів Європейського Союзу.
З метою припинення процесів погіршення стану навколишнього природного середовища необхідно збільшити площі земель екомережі, що є стратегічним завданням для досягнення екологічної збалансованості території України. Збільшення площі національної екомережі має насамперед відбуватися в результаті розширення існуючих та створення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Отже, як міжнародним законодавством (яке є частиною національного законодавства України), так і законодавством України, чітко визначено спрямованість дій держави щодо захисту, охорони і збереження кожної цінної природної території та об`єкта. Охорона навколишнього природного середовища та раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини є стратегічним завданням та першочерговим обов`язком держави.
Згідно із ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» з метою недопущення знищення або руйнування в результаті господарської діяльності цінних для заповідання природних територій та об`єктів до прийняття у встановленому порядку рішень про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду і виділення необхідних для цього коштів проводиться їх резервування.
Території, що резервуються з метою наступного заповідання, залишаються у віданні їх землевласників та землекористувачів і використовуються за цільовим призначенням з додержанням особливих вимог охорони навколишнього природного середовища.
Аналогічні положення закріплено і в нині діючій редакції ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Водночас у вказаній нормі Закону вже встановлено п`ятирічний строк резервування.
Отже, резервування є фактично предтечею заповідання. Резервування природних територій та об`єктів є необхідністю для їх збереження як цінності для суспільства і природи.
Аналіз цих норм законодавства свідчить, що резервуванню підлягають території (об`єкти), які становлять певну природну цінність для подальшого заповідання. Тобто, держава зацікавлена у збереженні таких територій (об`єктів) та сприяє у їх захисті на всіх етапах життєдіяльності. Отже, збереження цінних природних територій (об`єктів) є обов`язком держави.
Наведене вказує на те, що процес резервування починається з визначення цінності відповідної території (об`єкта).
Судом встановлено, що відповідач листом від 03.03.2026 №48336-26 повідомив заступника Генерального прокурора, що Чернігівська обласна військова адміністрація вживає заходи щодо отримання необхідних відомостей та відповідних картографічних матеріалів для подання клопотання щодо оголошення території «Крехаївські луки» об`єктом природно-заповідного фонду.
Тому є підстави вважати, що Чернігівська обласна державна адміністрація вже визнала природну цінність території «Крехаївські луки». 
На даний час строки резервування територій та об`єктів для подальшого заповідання обмежено на законодавчому рівні. У квітні 2021 року законодавець встановив п`ятирічний строк резервування територій та об`єктів (ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1287-XIV від 14.12.99; в редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021).
Зазначений п`ятирічний строк зобов`язує відповідний компетентний орган в межах цього строку вирішити питання про необхідність (доцільність) віднесення зарезервованих територій та об`єктів до природно-заповідного фонду. У разі не вирішення цього питання, відповідна цінна природна територія чи об`єкт втрачають статус «зарезервованих», що у подальшому загрожує їх знищенням і втратою для держави та суспільства.
Таким чином, у разі не вирішення у межах встановленого строку питання про віднесення території «Крехаївські луки» до природно-заповідного фонду, нівелюється законодавча мета резервування такої цінної території та створюється реальна загроза втрати нею статусу «зарезервованої». Указане призведе до неминучого, а саме втрати цінних природних територій унаслідок забудови або інтенсивного господарського використання, погіршення стану біорізноманіття та зникнення рідкісних видів, унеможливлення реалізації державної політики у сфері розширення мережі природно-заповідного фонду.
Як наслідок, територія «Крехаївські луки» втратить цінність ділянки заплавних луків річки Десна з типовою луковою рослинністю.
Щодо повноважень Чернігівської обласної державної адміністрації у даних спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст. 1,6 Конвенції про охорону біологічного різноманіття від 1992 року, ратифікованої 29.11.1994, кожна Договірна Сторона відповідно до її конкретних умов і можливостей: розробляє національні стратегії, плани чи програми збереження і сталого використання біологічного різноманіття або адаптує з цією метою існуючі стратегії, плани або програми, які відображають, зокрема, викладені в цій Конвенції заходи, що відносяться до відповідної Договірної Сторони; передбачає, наскільки це можливо і доцільно, заходи щодо збереження і сталого використання біологічного різноманіття у відповідних секторальних або міжсекторальних планах, програмах і політиці.
Положеннями ст. ст. 1,2, 3 Конвенції про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі від 19.09.1979 (до якої Україна приєдналася 29.10.1996) передбачено, що договірні Сторони вживають необхідних заходів для підтримання популяцій дикої флори та фауни на такому рівні або для приведення їх до такого рівня, який відповідає, зокрема, екологічним, науковим і культурним вимогам, та враховують при цьому економічні та рекреаційні вимоги, а також потреби підвидів, різновидів чи форм, що знаходяться під загрозою на місцевому рівні.
Відповідно до положень ст. ст. 1, 2, 4, 5 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 (ратифікованої Указом Президії Верховної Ради від 04.10.1988 № 6673-ХІ) кожна держава - сторона цієї Конвенції - визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної та природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. Держави - сторони цієї Конвенції з тим, щоб забезпечити якомога ефективнішу охорону і збереження та якомога активнішу популяризацію культурної та природної спадщини, розміщеної на її території, прагнуть в умовах, властивих кожній країні, зокрема, проводити загальну політику, спрямовану на надання природній спадщині певних функцій у громадському житті та на включення охорони цієї спадщини до програм загального планування; вживати відповідних правових, адміністративних і фінансових заходів щодо виявлення, охорони, збереження, популяризації й відновлення цієї спадщини.
За змістом ст. ст. 1, 2, 3, 5 Європейської ландшафтної конвенції від 20.10.2000, ратифікованої 07.05.2005, кожна Сторона зобов`язується, зокрема, визнавати ландшафти у законі як суттєвий компонент оточення людей, як вираження різноманітності їхньої спільної культурної та природної спадщини, та як основу їхньої ідентичності; встановлювати та впроваджувати ландшафтну політику, спрямовану на охорону, регулювання і планування ландшафту шляхом прийняття конкретних заходів.
Тобто за міжнародним законодавством Україна взяла на себе зобов`язання вживати дієві заходи, спрямовані на охорону, збереження та популяризацію цінних природних територій (об`єктів) та передачу їх майбутнім поколінням (як природної спадщини).
Відповідно до ст. 20-4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції обласних державних адміністрацій у сфері охорони навколишнього природного середовища належить забезпечення реалізації державної політики у сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання у сфері охорони і використання територій та об`єктів природно- заповідного фонду України на відповідній території.
Згідно з положеннями ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля належить, з-поміж іншого, прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 11 Закону України «Про екологічну мережу» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у сфері формування, збереження та використання екомережі в межах своїх повноважень забезпечують розроблення та виконання регіональних і місцевих схем та програм розвитку екомережі, проведення необхідних для цього наукових досліджень, надання відповідно до закону фінансової та іншої підтримки власникам і користувачам земельних ділянок, що знаходяться в межах територій та об`єктів екомережі.
Окрім того, за змістом ст. ст. 1, 4, 8 Закону України «Про державну службу», дія якого розповсюджується місцеві державні адміністрації, державна служба здійснюється з дотриманням принципів верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; законності - обов`язку державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основними обов`язками державних службовців є, зокрема, додержання Конституції та законів України, діяльність лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, забезпечення в межах наданих повноважень ефективного виконання завдань і функцій державних органів.
Наведене свідчить про те, що вказані норми права є імперативними, тобто такими, що категорично виражають чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від переліку прав і обов`язків суб`єкта (Чернігівської обласної державної адміністрації). Іншими словами, ці імперативні норми прямо наказують правила поведінки.
Отже, Чернігівська обласна державна адміністрація в силу наведених імперативних норм права зобов`язана, зокрема:
- діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у тому числі в екологічній сфері;
- здійснювати державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища;
- здійснювати державне управління у сфері формування, збереження та використання екомережі;
- здійснювати заходи щодо збереження та відновлення заповідних та природних зон і ландшафтів.
Тобто Чернігівська обласна державна адміністрація законодавством наділена усіма правами, функціями та повноваженнями щодо захисту інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища. Більше того, це є обов`язком облдержадміністрації. При цьому, охорона та збереження цінних природних територій беззаперечно становить один з першочергових інтересів держави.
За наведених обставин, суд погоджується з доводами прокурора, що цінна природна територія - «Крехаївські луки», площею 200 га, - ділянка заплавних луків річки Десна, яка є власністю держави, повинна бути захищена та збережена Чернігівською обласною державною адміністрацією шляхом підготовки та подання до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України як уповноваженого органу клопотання про створення заповідної території «Крехаївські луки».
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України до Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність Чернігівської обласної державної (військової) адміністраці щодо вирішення питання про надання зарезервованій Указом Президента України від 10.03.1994 №79/94 території «Крехаївські луки», площею 200 га, що розташована у Козелецькому районі Чернігівської області, статусу природно-заповідного фонду.
Зобов`язати Чернігівську обласну державну (військову) адміністрацію вчинити дії щодо надання зарезервованій Указом Президента України від 10.03.1994 № 79/94 території «Крехаївські луки», площею 200 га, що розташована у Козелецькому районі Чернігівської області, статусу природно- заповідного фонду шляхом підготовки та подання клопотання про створення чи оголошення території та об`єкта природно-заповідного фонду до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2026 року.

Позивач: Заступник Генерального прокурора (код ЄДРПОУ 00034051, вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України (код ЄДРПОУ 37508533, пров.Новопечерський, буд.3, корп.2, м.Київ, 01042).
Відповідач: Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація (код ЄДРПОУ 00022674, вул. Шевченка, буд. 7, м. Чернігів, 14000). 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (код ЄДРПОУ 37508596, вул.М.Грушевського, буд.12/2,м.Київ, 01008).

Суддя С.В. Бородавкіна