Справа № 752/5954/26 
Провадження №: 2/752/8638/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

24.06.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Кирильчук І.А.
при секретарі судового засідання - Сінчук І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Украглобл-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №7908861 про надання коштів від 20 травня 2024 року в розмірі 36 300,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7908861, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану в АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 24.12/24-Ф, відповідно до умов якого, право вимоги за договором № 7908861 від 20 травня 2024 року про надання споживчого кредиту, перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Зазначає, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 24 грудня 2024 року має прострочену заборгованість в розмірі 36 300,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 11 000,00 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до пункту 1.5 кредитного договору та розрахунку заборгованості 19 800,00 грн, заборгованості за штрафом відповідно до кредитного договору 5 500,00 грн. 
Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за кредитним договором здійснюється за період строку дії кредитного договору.
Просить, позовні вимоги задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Також, задоволено клопотання ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» про витребування доказів, витребувано в АТ «Універсал Банк» наступну інформацію: 
- чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) платіжну картку НОМЕР_1 ;
- надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів;
- надати інформацію чи було зарахування 11 000,00 грн 20 травня 2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 ;
-надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 в період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року.
03 квітня 2026 року на виконання ухвали суду від 10 березня 2026 року до суду надійшов лист, у якому АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 20 травня 2024 року було зарахування коштів на суму 11 000,00 грн. Також повідомлено, що номер телефону, на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року - НОМЕР_3. До листа АТ «Універсал Банк» надано рух коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року.
Будь-яких інших клопотань та заяв представник позивача не заявляв. 
Копія позову з додатками була направлена відповідачу позивачем при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абзацу 2 частини першої статті 177 ЦПК України.
07 квітня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позов не визнала та зазначила, що позивач коштів за договором не переказував, позивачем не доведено факту видачі позики; кредитний договір з додатками, надані позивачем до суду у копіях, ніколи не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані обома сторонами у дату укладення оригінали, яких у даній суду редакції не існує в природі, у тому числі відсутні вони у позивача; не підписані відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин; нараховані позивачем відсотки не були погоджені у письмовій формі і не відповідають нормам законодавства та правовим висновкам Верховного Суду про захист прав споживачів кредитних послуг, справедливість, добросовісність і розумність; має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг.
Крім того, відповідач указувала, що вона не має власного примірника оригіналу кредитного договору, не підписувала його електронним цифровим підписом i не отримувала примірник оригіналу договору підписаного кредитором. Тому істотні умови кредитного договору, зокрема розмір і строк нарахування процентів, не погоджені у письмовій формі. Позивачем до позовної заяви долучені у простих електронних копіях без особистих чи електронних підписів відповідача, а також без електронних підписів самого позивача. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази фактичного підписання примірника оригіналу кредитного договору сторонами, попередня письмова згода первісного кредитора позивача з відповідачем про використання електронних підписів одноразовим ідентифікатором та/або факсимільного відтворення підпису кредитора за допомогою засобів копіювання, у якій мають міститися зразки відповідного аналога власноручних підписів сторін, як того вимагають стаття 207 ЦК України та стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні.
Правовий висновок про застосування статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі статтею 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 згідно з яким: «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Надані позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи відповідача саме як електронні дані взагалі не нанесені; кваліфікований електронний кредитора імперативний відповідно до Постанови НБУ№ 113, як мінімум з боку позивача. Цей підпис можна достовірно перевірити за допомогою державного веб - сайту https://czo.gov.ua/verify, що суд має можливість і зобов`язаний зробити.
На обґрунтування вищезазначеного відповідач посилався на положення статей 5,6,7,12,13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» статтю 13 Закону України «Про споживче кредитування», статті 78,89,95,100 ЦПК України, статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 23 грудня 2020 року у справі №757/28231/13-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №183/3811/16-ц, від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22. 
Крім того відповідач указував, що йому не було надано примірника кредитного договору та додатків до нього.
Щодо доведеності розміру заборгованості за відсотками за договором про надання кредиту відповідач звертав увагу на несправедливі умови нарахування позивачем розміру відсотків, які удвічі перевищують суму тіла кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Крім того, зазначає, що відсотки (пеня) як міра відповідальності після спливу строку кредитування у період карантину та військового стану відповідно до спеціального законодавства не можуть бути стягнуті судом
Посилаючись на викладені обставини, вищезазначену практику Верховного Суду, відповідач у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.
Разом із відзивом, відповідач надала заяву про застосування строків позовної давності, а також клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому просила відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу з підстав відмови у задоволенні позову, а у випадку часткового задоволення позову зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що 20 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №7908861.
Відповідно до пункту 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Згідно із пунктом 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) кредиту становить 11 000,00 грн. Тип кредиту - кредит.
Положеннями пункту 1.4 Договору передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Відповідно до пункту 1.5, підпункту 1.5.1. Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору.
Згідно із підпунктом 1.10.1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною процентною ставкою за весь строк користуванням кредитом складає 70 400,00 грн.
Відповідно до пункту 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання платіжної картки № НОМЕР_1 .
Пунктом 6.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 330,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 110,00 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.
Споживач здійснює платежі з повернення заборгованості за Договором у розмірі та у строки визначені Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у черговості визначеній в Закону України «Про споживче кредитування», зокрема у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу здійснюється сплата неустойки та інших платежів відповідно до Договору (пункт 5.6. Договору)
Порядок укладення договору визначено Розділом 9 Договору.
Так, пунктом 9.6. Договору передбачено, що цей Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, Споживачу в Особистий кабінет/Мобільний застосунок CreditPlus для ознайомлення та підписання.
Підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному між Сторонами Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариством в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленим Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
На укладений між Сторонами Договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, далі по тексту Договору - оригінальний примірник Договору. У випадках дозволених законодавством, на укладений між Сторонами Договір може бути накладено електронний підпис уповноваженого працівника Товариства, що базується на сертифікаті відкритого ключа, виданого кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг без відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7908861 від 20 травня 2024 визначено Графік платежів за Договором, а в Паспорті споживчого кредиту містяться як основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, так і інформація щодо орієнтовно реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Вказано, що підпис кредитодавця: підписано аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства директора ОСОБА_2 та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання; підпис споживача:підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А6081. Згідно Паспорту споживчого кредиту підписання договору мало місце 20 травня 2024 року 19:37:10.
До матеріалів справи позивачем долучено копію правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Авентус Україна», в редакції чинній станом на 20 травня 2024 року.
Згідно з копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20241226-41.3 від 26 грудня 2024 року 20 травня 2024 року на картку № НОМЕР_1 переведено грошові кошти у сумі 11 000,00 грн.
03 квітня 2026 року на виконання ухвали суду від 10 березня 2026 року до суду надійшов лист, у якому АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 20 травня 2024 року було зарахування коштів на суму 11 000,00 грн. Також повідомлено, що номер телефону, на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року - НОМЕР_3. До листа АТ «Універсал Банк» надано рух коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року.
З довідки про рух коштів, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року встановлено, що 20 травня 2024 року о 19:38:06 на картковий рахунок, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 , було зараховано кошти у розмірі 11 000,00 грн.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №7908861 від 20 травня 2024 року станом на 24 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 36 300,00 грн., з яких 11 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 19 800,00 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5 500,00 грн - заборгованість за штрафом.
Відповідно до договору факторингу №24.12/24-Ф від 24 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «Афентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (Фактор), Клієнт відступає Фактору права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки, встановлені цим Договором.
Ціна Договору визначена пунктом 3.2. Договору факторингу і складає 1 485 385,73 грн.
Виконання вищевказаного договору підтверджується платіжною інструкцією №1856 від 24 грудня 2024 року.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №24.12/24-Ф від 24 грудня 2024 року ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №7908861 від 20 травня 2024 року на загальну суму 36 300,00 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Із дослідженого судом договору № 7908861 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2024 року встановлено, що його укладено в електронній формі.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.
Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача, номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП та адресу місця проживання.
Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано.
Тобто, договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі , що згідно з частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.
Даючи оцінку викладеним у відзиві доводам сторони відповідача суд зазначає наступне.
Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін.
03 квітня 2026 року на виконання ухвали суду від 10 березня 2026 року до суду надійшов лист, у якому АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 20 травня 2024 року було зарахування коштів на суму 11 000,00 грн. Також повідомлено, що номер телефону, на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року - НОМЕР_3. До листа АТ «Універсал Банк» надано рух коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року.
З довідки про рух коштів, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 за період з 20 травня 2024 року по 25 травня 2024 року встановлено, що 20 травня 2024 року о 19:38:06 на картковий рахунок, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_1 , було зараховано кошти у розмірі 11 000,00 грн.
Дана обставина спростовує твердження відповідача про відсутність переказу коштів позивачем відповідачу.
Щодо неукладення кредитного договору, відсутності підписаних обома сторонами у дату укладення оригіналів, яких не існує ні в якій формі
Суд також не приймає указані доводи, оскільки факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 цього закону).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису;
Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина шоста статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Суд звертає на частину дванадцяту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У свою чергу статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд не приймає посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22, у якій, зокрема зазначено, що висновок про те, що електронний документ не підписаний ЕЦП, має ґрунтуватися на результатах відповідної перевірки через офіційний вебсайт ЦЗО (www.czo.gov.ua), оскільки у цій постанові йшлося про перевірку поданих до суду документів, підписаних кваліфікованим електронним підписом.
У той же час, як установлено судом із матеріалів справи відповідачем ОСОБА_3 кредитний договір було підписано саме за допомогою одноразового ідентифікатора А6081. Відповідно примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом одноразовим ідентифікатором є оригіналом такого документу, який був надісланий до особистого кабінету відповідача.
Ураховуючи, що кредитний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором без створення кваліфікованого сертифіката електронного підпису (електронного цифрового підпису), а тому перевірити оригінали електронних документів, у тому числі і оригінал кредитного договору за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify є неможливим.
Інша наведена відповідачем практика Верховного Суду з приводу заперечень у цій частині є нерелевантною спірним правовідносинам.
Так, зокрема, відповідач посилався на постанову Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19, у якій указано, що «на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом статей 6,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Суди попередніх інстанцій, надавши оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, дійшли висновку, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами у справі. При цьому судами встановлено відсутність будь-яких доказів того, що копії договору та видаткової накладної, електронні листи, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення».
Однак суд повторно звертає увагу, що у даній справі відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора А6081, що у відповідності до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» є моментом його підписання. У свою чергу кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача звернувся для отримання кредиту з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Подібні висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 та ряду інших.
Щодо доведеності розміру заборгованості за відсотками за договором №7908861 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2024 року
Відповідач звертав увагу на несправедливі умови нарахування позивачем розміру відсотків, які значно перевищують суму тіла кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності та на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.
Однак висновки постанови Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 було зроблено за інших фактичних обставин, оскільки у тій справі позичальник сплатив істотну суму заборгованості в розмірі 33488,00 грн за погодженої суми кредиту в розмірі 20000 грн, у той час як у даній справі позичальник не доводить про погашення суми кредитного боргу та нарахованих відсотків принаймні частково, а лише вказує, що всі суми нарахування відсотків є несправедливим, як явно завищені.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
При цьому пунктом 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилається відповідач, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак у даному випадку спірними є нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами, а не відсотків компенсації у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором.
При цьому позичальник, укладаючи кредитний договір, самостійно надавав оцінку запропонованим умовам кредитування, зважив на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважав їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі кошів кредиту.
Таким чином за обставин даної справи твердження відповідача про несправедливі умови укладення кредитного договору в частині нарахування позивачем розміру відсотків судом до уваги не беруться.
Отже, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору від 20 травня 2024 року № 7908861 ТОВ «Авентус Україна» 20 травня 2024 року надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 11 000,00 грн.
Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором № 7908861 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2024 року належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 24 грудня 2024 року становить 36 300,00 грн. що складається із 11 000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 19 800,00 грн - заборгованість за процентами, 5 500,00 грн - заборгованість за штрафами.
Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, висловлена позиція, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу, який прийняв права вимоги до боржника, в тому числі і відповідача за договором факторингу не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (за тілом кредиту), що складає 11 000,00 грн є такими, що підлягають задоволенню.
В свою чергу, з боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості за тілом кредиту.
Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у загальному розмірі 19 800,00 грн, з цього приводу суд зазначає про наступне.
Так, як вже зазначалось, умовами кредитного Договору №7908861 від 20 травня 2024 року, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з дня видачі кредиту до дати фактичного повного повернення кредиту, протягом строку визначеного договором.
З огляду на викладене, сума заборгованості по відсоткам є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.
Водночас відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості.
Окрім того, суд звертає увагу, що незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
Враховуючи те, що позичальник (відповідач) не виконала умови договору та не повернула у встановлений строк отримані кошти, продовжує ними користуватися, то з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в загальному розмірі 19 800,00 грн, які передбачені умовами кредитного договору.
Отже, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит, умовами якого передбачено та встановлено проценти за користування кредитними коштами, з чим погодився відповідач підписуючи вказаний договір (з усіма їхніми умовами).
Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що відсотки нараховані первісним кредитором, з боку позивача з моменту отримання права вимоги до відповідача, не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, відсотки нараховані у відповідності до умов вищевказаного договору, розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.
Щодо стягнення штрафу у розмірі 5 500,00 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 18 Прикінцевих та перехідих положень Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Воєнний станв Україні введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року на час розгляду справи не припинено, тому право нараховувати штрафні санкції відповідно до статті 625 України, неустойку та інші платежі за неналежне виконання зобов`язань за договором у позивача відсутнє. 
Тому вимога позову в частині стягнення штрафу в розмірі 5 500,00 грн задоволенню не підлягає.
Суд вважає, що доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності є безпідставними, з огляду на наступне.
За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається з наданих до суду доказів, позивачем не було пропущено строки для звернення до суду.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 000,00 гривень та заборгованість за відсотками у розмірі 19 800,00 гривень, що разом становить 30 800,00 гривень. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує наступне.
За правилами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.
При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 662,40 грн., які документально підтверджені.
Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення 84,85%, то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 2 662,40 грн, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 259,05 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані: договір про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02 серпня 2024 року між ТОВ « Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ФОП Руденко К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2412 від 23 жовтня 2018 року адвоката Руденка К.В., довіреність на представництво інтересів ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокатом Руденком К.В., акт приймання-передачі наданих послуг №116 від 04 листопада 2025 року до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року, витяг з реєстру №1 від 04 листопада 2025 року до акту приймання-передачі наданих послуг №116 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року, платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 3337 від 06 листопада 2025 року. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 вказав, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)
Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи для сторін, та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, беручи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, беручи до уваги ціну позову, враховуючи що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням принципу розумності та справедливості, співмірною до обсягу наданих послуг є сума відшкодування в розмірі 4000,00 грн, саме така сума правничої допомоги підлягає стягненню на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статями 526, 549, 550, 611, 613, 615, 627, 629, 631, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, статями 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором №7908861 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2024 року в розмірі 30 800 (тридцять тисяч вісімсот) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір у розмірі 2 259 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн 05 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», адреса: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, буд. 4, код ЄДРПОУ 41915308. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду виготовлено 24 червня 2026 року.

Суддя І.А. Кирильчук