Справа № 127/8831/26
Провадження № 2/127/2558/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Таліон плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №970713470 від 31 серпня 2025 року в розмірі 28654,40 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №970713470 (далі - договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом підписання одноразовим ідентифікатором.
Позивач зазначає, що відповідач за допомогою мережі Інтернет в особистому кабінеті на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнив заявку на отримання кредитних коштів, в якій вказав свої персональні дані, в тому числі паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.
Відповідно до умов договору відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням усіх траншів) у розмірі 14000,00 грн, з кінцевою датою повернення кредиту визначеною у п. 7 - 30 вересня 2030 року. Договір діє до кінця визначеного строку або його дострокового виконання чи розірвання, а позичальник користується кредитними коштами на умовах визначних (п.8.3, 8.7.2 договору).
02 грудня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/72, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, зокрема й до відповідача за кредитним договором №970713470 від 31 серпня 2025 року, згідно витягу з реєстру прав вимоги.
Позивач зазначає, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, водночас відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим позивач має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі. Позивачем було повідомлено відповідача про дострокове припинення договору, при цьому зазначає, що договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення відповідачу. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 28654,40 грн та судові витрати по справі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2026 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано ряд доказів.
Відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог, а у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Свої вимоги мотивував тим, що належні та допустимі докази укладення договору відсутні, оскільки позивачем не надано доказів належної ідентифікації особи, яка підписала договір, а також доказів використання саме відповідачем електронного підпису. Крім того, відсутні підтвердження здійснення електронної ідентифікації та укладення договору, зокрема IP-адреси, SMS-підтвердження, лог-файли тощо. Також не надано належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а саме: банківської виписки, підтвердження належності карткового рахунку відповідачу та доказів фактичного зарахування коштів на відповідний рахунок.
Окрім цього, вказує, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги, оскільки до матеріалів справи не надано належного договору факторингу, відсутні належні докази включення відповідача до реєстру боржників, а також докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Розрахунок заборгованості не містить детального обґрунтування, є суперечливим та не дає можливості перевірити правильність здійснених нарахувань. При цьому сума нарахованих відсотків значно перевищує суму основного боргу, що є несправедливим, порушує баланс прав сторін та суперечить принципам розумності і добросовісності. Крім того, виникають сумніви щодо належних повноважень представника позивача, оскільки первинне уповноваження останнього належним чином не підтверджено.
Користуючись своїм правом позивач надав відповідь на відзив через систему «Електронний суд» в якому зазначив, що 31 серпня 2025 року між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір. Під час його укладення відповідач самостійно вказав свої персональні дані, зокрема фінансовий номер телефону, адресу електронної пошти, дату народження, реквізити паспорта, інформацію про запис у Єдиному державному демографічному реєстрі, адресу реєстрації та проживання, а також номер банківської картки для зарахування кредитних коштів. Крім того, позивач зазначив, що ідентифікація відповідача через систему BankID здійснюється виключно із використанням ПІН-коду платіжної картки або пароля для входу до інтернет-банкінгу, які відомі лише клієнту банку. Для підписання спірного кредитного договору на номер телефону, зазначений відповідачем при укладенні договору +380983608848 31 серпня 2025 року було надіслано повідомлення з одноразовим ідентифікатором, а примірник договору направлено на електронну адресу відповідача. На думку позивача, наведене свідчить про те, що без отримання відповідачем електронного листа та SMS-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна та пароля особистого кабінету, укладення кредитного договору було б неможливим.
Позивач також вказав, що факт виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД», відповідно до якої через сайт торговця та платіжний сервіс «Platon» було успішно проведено транзакцію на суму 14000,00 грн. У зв`язку з цим вважає твердження відповідача про відсутність підтвердження отримання кредитних коштів таким, що не відповідають дійсності. Крім того, позивач зазначив, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема виписки з власного банківського рахунку, доступ до якого він має як клієнт банку-емітента платіжної картки, або довідки про відсутність у нього банківської картки, на яку були зараховані кредитні кошти.
Щодо відступлення права вимоги позивач послався на те, що такі обставини підтверджуються належними доказами, а саме: договором факторингу № МВ-ТП/72 від 02 грудня 2025 року, витягом з реєстру прав вимоги, копією реєстру боржників за кредитними договорами, а також повідомленням про зміну кредитора №970713470/02122025/Э від 2 грудня 2025 року.
Також позивач вказав, що доводи відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору є безпідставними, оскільки перед укладенням спірного договору відповідач ознайомився з його умовами, погодився з ними та підписав договір. Інформація про умови кредитування були надані з дотриманням вимог законодавства та без будь-якого нав`язування.
Відповідач правом подання заперечень на відповідь на відзив не скористався. 
З огляду на наданні позивачем додаткові докази та пояснення, а також докази отримані судом на виконання ухвали суду, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про витребування доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
Загальні правила щодо форми договору визначено в ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч.1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України.
Судом установлено, що 31 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявою на отримання грошових коштів в кредит в якій зазначив персональні дані прізвище, ім`я та по батькові, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, відомості про документ, що посвідчує особу, РНОКПП, адресу проживання та номер банківської картки. 
Також відповідач перед укладенням кредитного договору підписав паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №970713470 від 31 серпня 2025 року, підписання якого відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримав всі пояснення, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Вказаний документ підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
В цей же день, між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір кредитної лінії №970713470 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до п. 4.10 кредитного договору, цей договір укладений в наступному порядку: позичальником через комунікаційний ресурс кредитодавця подано заявку на отримання кредиту в ІКС кредитодавця. При подачі заявки позичальник обрав бажану суму першого траншу за договором та початковий строк дисконтного періоду кредитування. Після обробки інформації вказаної в заявці, збору та аналізу інформації про позичальника з інших джерел в тому числі з бюро кредитних історій, проведення оцінки кредитоспроможності, проведення заходів спрямованих на виконання вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та після проведення інших обов`язкових процедур ІКС кредитодавця прийнято рішення про надання позичальнику кредиту за першим траншем та про встановлення йому кредитного ліміту. ІКС кредитодавця, шляхом підстановки всієї необхідної інформації, в тому числі обраних позичальником і погоджених кредитодавцем істотних умов в типову форму кредитного договору, згенеровано оферту, що містила усі істотні умови. Позичальник був проінформований про позитивне рішення по заявці в особистому кабінеті, а також шляхом надсилання відповідного повідомлення на номер телефону позичальника та/або електронним листом на електронну пошту, вказану в заявці; позичальник з використанням комунікаційного ресурсу кредитодавця в особистому кабінеті перейшов до ознайомлення з офертою, яка містить в собі паспорт кредиту та проект договору. Також оферта у вигляді електронного документа відправлена на електронну пошту позичальника. Одночасно ІКС кредитодавця згенеровано одноразові ідентифікатори для підтвердження ознайомлення з паспортом кредиту та для акцептування умов договору, які направлено позичальнику в СМС-повідомлені та/або в повідомлені в Месенджер та/або в електронному листі на електронну пошту та/або в особистому кабінеті; позичальник ознайомився з інформацію наведеною в паспорті кредиту, який надано кредитодавцем позичальнику у вигляді електронного документа, підписаного створенням кваліфікованого електронного підпису директора кредитодавця, шляхом відправки оферти електронним листом на адресу електронної пошти позичальника та шляхом відображення оферти в особистому кабінеті. На підтвердження ознайомлення з паспортом кредиту позичальник вводить одноразовий ідентифікатор направлений кредитодавцем у спеціальному полі під офертою в Особистому кабінеті. Позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання договору та одноразового ідентифікатора для підписання паспорту кредиту. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця, відповідно з цього моменту кредитодавець повідомлений про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання договору. Моментом підписання цього договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є формування та надання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони позичальника є направлення позичальником повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор отриманий від кредитодавця, через особистий кабінет. Після створення сторонами електронних підписів одноразовими ідентифікаторами, текст оферти, реквізити підписів, які дають змогу встановити дату та час вчинення кожною з сторін дій спрямованих на ознайомлення з паспортом кредиту та підписання цього договору, та реквізити сертифікату кваліфікованого електронного підпису директора кредитодавця, зберігаються в файлі формату, що унеможливлює зміну чи видалення інформації. Після формування фінального файлу з цим договором, ІКС створює з цим файлом кваліфікований електронний підпис директора кредитодавця. Файл договору зі створеним кваліфікованим електронним підписом, що містить кваліфіковану мітку часу, одразу (до надання кредиту) відправлено на електронну пошту позичальника та стали доступними для скачування в особистому кабінеті позичальника.
Договір кредитної лінії №970713470 від 31 серпня 2025 року підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 31 серпня 2025 року, який був насланий товариством на номер телефону відповідача вказаного при укладені кредитного договору, а саме 380983608848. Договір містить податковий номер відповідача, відомості про документ, що посвідчує особу, електронну адресу та номер телефону.
В підтвердження укладення кредитного договору позивач також надав повідомлення з інформаційно-комунікаційної системи про направлення повідомлень відповідачу на його електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щодо ознайомлення з умовами кредитного договору та направлення відповідачу пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), що містила проект кредитного договору та паспорт споживчого кредиту.
З огляду на викладені обставини не заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивачем не надано доказів належної ідентифікації особи, яка підписала договір та доказів використання саме відповідачем електронного підпису. Крім того, слід зазначити, що даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Також відповідачем не вказано, яким чином у позивача наявні його особисті дані, такі як електрона адреса, ідентифікаційний номер, серія та номер паспорта та дата його видачі, а також номеру мобільного телефону, саме за допомогою якого і відбулася активація (підписання) кредитного договору. 
Крім того, відповідач не надав доказів, а суд не встановив обставин, які б свідчили, що договір укладений не ним.
Водночас дії кредитора під час вчинення даного електронного правочину, відповідають Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Отже, суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведення укладення кредитного договору між сторонами. В суду відсутні підстави стверджувати про неналежність поданих доказів та сумніви щодо них не виникають.
Із умов договору №970713470 від 31 серпня 2025 року слідує, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1 договору).
Відповідно до п.2.2 договору, загальний розмір кредиту за цим договором становить загальний розмір наданого одразу після укладення цього договору кредиту - 14000,00 грн. та додаткові суми грошових коштів, що можуть бути надані шляхом переказу додаткових траншів позичальнику в межах встановленого кредитного ліміту 16800,00 грн.
Згідно п. 2.3 - по 2.5 договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру наданого кредиту 31 серпня 2025 року (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Надання кожного додаткового траншу за договором збільшує загальний розмір кредиту на суму такого траншу. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Кредитодавець не надає позичальнику під час укладення договору додаткових та/або супутніх послуг. (п. 5.1. 5.4 договору). 
Відповідно до п. 7.1 - 7.5 договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 30 вересня 2025 року, а саме 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 30 вересня 2030 року. 
Проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником Дисконтного періоду кредитування чи поновлення Дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. 
Комісію за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. У випадку отримання протягом Дисконтного періоду кредитування додаткових траншів, комісія, що нараховується за видачу таких траншів, повинна бути сплачена позичальником разом із комісією за надання першого траншу за договором.
Згідно з п. 8.2 - 8.6 договору, проценти за користування кредитом є платою за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. Базова процентна ставка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70% відсотків річних. Комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором. У випадку видачі наступних крім першого траншів за цим договором комісія за надання додаткових грошових коштів у кредит нараховується у день видачі кожного траншу. Розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 840,00 грн. Для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 265367,20 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у розмірі 251367,20 грн. (які складаються з процентів за користування кредитом за базовою ставкою та комісії за надання кредиту) та суму наданого кредиту у розмірі 14000,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики НБУ, з припущення користування кредитом протягом усього строку кредитування зі сплатою процентів за базовою ставкою, розрахована згідно методики НБУ, складе 2200,74 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого траншу за весь строк кредитування: 251367,20 грн.) / (сума першого Траншу за Договором: 14000,00 грн.) / (строк кредитування 1826 днів) ? 100% = 0,98 відсотків в день. 
Проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні (п.8.10 договору). 
Згідно з п. 3.1 -3.3 договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим договором у останній день дисконтного періоду, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 210,00 грн.
Відповідно до п.9.1.1.2 договору, кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України.
Згідно з п.9.1.1.7 договору, кредитодавець має право у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору
Невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 14.1 договору). 
Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, комісії за надання кредиту, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 31 серпня 2025 року.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов кредитного договору, та відповідно до заявки ОСОБА_1 на отримання грошових кошів в кредит від 31 серпня 2025 року перерахувало 31 серпня 2025 року грошові кошти на банківську картку НОМЕР_1 ALLIANCE BANK, код авторизації 074887, в сумі 14000,00 грн про, що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Належність картки відповідачу, а також отримання ним вказаних коштів також підтверджується інформацією, наданою банком на виконання ухвали суду.
Водночас, відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а саме: банківської виписки, підтвердження належності карткового рахунку відповідачу та доказів фактичного зарахування коштів на відповідний рахунок. Разом з тим, заперечуючи проти позову, сам не подав жодних належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його рахунок, або доказів того, що зазначений у договорі рахунок йому не належать. Зокрема, відповідач не надав виписки по своєму особовому рахунку, доступ до якого він має як клієнт банку, не отримав відповідних даних від банку-емітента банківської карти, а також не надано довідки про відсутність у нього банківської карти НОМЕР_2 на момент здійснення перерахування коштів. 
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували доводи позивача, і відповідач таких доказів не подав, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги, (частина 1статті 81 ЦПК України), а не лише покликатися на обов`язок позивача в доведенні.
Таким чином, наведені відповідачем доводи без підтвердження належними доказами є безпідставними.
Отже ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання за договором.
Водночас позичальник свої зобов`язання належними чином не виконує.
Згідно розрахунку заборгованості до кредитного договору №970713470 від 31 серпня 2025 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача становить 28916,85 грн, з яких: 13260,00 грн - тіло кредиту, 8186,85 грн -відсотки, 840,00 грн - комісія, 6630,00 грн - неустойка.
Відповідно до п. 9.1.1.13 договору кредитодавець має право передати іншій особі свої права кредитора за договором без згоди позичальника.
02 грудня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/72, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон плюс» за плату право вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками, в тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_1 ..
Відповідно до п. 1.3 договору, право вимоги означає весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому. 
Згідно п.3.1, п.3.2 договору розмір (сума) фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту, встановлюється у реєстрі прав вимоги. Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, розмір (сума) фінансування встановлюється у відсотковому значенні від суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загального розміру (суми) прав вимог, що відступаються згідно реєстру прав вимоги. Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, фінансування сплачується фактором клієнту протягом 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами.
На підтвердження проведення розрахунків за договором факторингу №МВ-ТП/72, позивачем надано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 17 грудня 2025 року на суму 3693471,32 грн.
Відповідно до п. 4.1 договору, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Згідно реєстру прав вимоги, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №970713470 від 31 серпня 2025 року на суму 28916,85 грн, з яких: яких: 13260,00 грн - заборгованість по основному боргу кредиту, 8186, 85 грн - заборгованість по процентам, 840,00 грн - заборгованість по комісії, 6630,00 грн - неустойка. Вказаний реєстр прав вимоги підписаний сторонами договору про відступлення прав вимоги.
Відповідно дост.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст.518ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Матеріали справи містять копію повідомлення про відступлення прав вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», адресоване позичальнику ОСОБА_1 на електронну адресу останнього.
ТОВ «Таліон плюс» після укладення договором факторингу №МВ-ТП/72 від 02 грудня 2025 року здійснило нарахування відсотків за користування кредитом в період часу з 03 грудня 2025 року по 20 січня 2026 року в сумі 6367,55 грн за базовою процентною ставкою, яка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, що становить 129,95 грн в день на підставі п. 8.3 кредитного договору. 
Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Таліон плюс», заборгованість за договором №970713470 від 31 серпня 2025 року становить 35284,40 грн, з яких: 13260,00 грн - тіло кредиту, 14554,40 грн - проценти, 840,00 грн - комісія, 6630,00 грн - неустойка.
Позивач, звертаючись до суду, вказує на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, та просить стягнути заборгованість сумі 28654, 40 грн, з яких: 13260, 00 грн - заборгованість за кредитом, 14554,40 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,00 грн - комісія за надання кредиту.
При цьому з урахуванням визначеної кінцевої дати повернення кредиту позивач просить стягнути суму заборгованості з урахуванням положень п.9.1.1.7 договору.
Відповідно до п. 7.2.2 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору у порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п.9.1.1.7 договору. 
Пунктом 9.1.1.1. договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором.
У разі затримки позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору (а.9.1.1.7 договору).
Відповідно до п.9.1.1.12 договору кредитодавець має право направляти інформаційні повідомлення щодо виконання цього договору (в тому числі й під час взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості) позичальнику в електронному вигляді через особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді смс-повідомлення на номер телефону, вказаний у заявці та/або в месенджері.
Позивачем направлено повідомлення про дострокове розірвання договору від 31 січня 2025 року та досудову вимогу про добровільне погашення заборгованості в порядку визначеному умовами договору (зворотній бік а.с.33).
Доказів про виконання вимоги позичальником матеріали справи не містять.
Враховуючи, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення (неналежним чином сплачував періодичні платежі), після направлення позивачем повідомлення про дострокове розірвання договору та досудової вимоги, не здійснив погашення заборгованості у добровільному порядку, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення заборгованості за договором №970713470 від 31серпня 2025 року.
Як вказувалося, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за договором №970713470 від 31серпня 2025 року станом на 20 січня 2025 року становить 35284,40 грн, з яких: 13260,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 14554,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, 840,00 грн- комісія, 6630,00 грн - неустойка.
Твердження відповідача про те, що розрахунок заборгованості не містить детального обґрунтування та не дає можливості перевірити правильність здійснених нарахувань, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки надані первісним кредитором та позивачем розрахунки заборгованості є зрозумілими, деталізованими та арифметично правильними. Так, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося первісним кредитором у період з 31 серпня 2025 року по 30 вересня 2025 року відповідно до п. 8.7.1 кредитного договору за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,05 % від суми кредиту за кожен день користування ним, що становило 7,00 грн на день. 30 вересня 2025 року відповідачем було здійснено платіж у сумі 950,00 грн на виконання зобов`язань за кредитним договором, з яких 740,00 грн було зараховано в рахунок погашення основної суми боргу, а 210,00 грн - у рахунок сплати процентів, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». У подальшому, з 01 жовтня 2025 року по 02 грудня 2025 року нарахування процентів здійснювалося первісним кредитором, а з 03 грудня 2025 року по 20 січня 2026 року позивачем відповідно до п. 8.3 кредитного договору за базовою процентною ставкою у розмірі 0,98 % на день від залишку заборгованості за тілом кредиту. З урахуванням того, що залишок основної суми боргу становив 13 260,00 грн, розмір процентів складав 129,95 грн за кожен день користування кредитними коштами. Крім того, первісним кредитором на підставі п. 8.5 кредитного договору було нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 840,00 грн, а також неустойку в розмірі 6 630,00 грн відповідно до п. 12.3 кредитного договору.
Наразі позивач просить стягнути суму заборгованості без урахуванням неустойки.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №970713470 від 31 серпня 2025 року в сумі 28654,40 грн, з яких: 13260, 00 грн - заборгованість за кредитом, 14554,40 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,00 грн - комісія за надання кредиту.
Що стосується доводів відповідача про те, що розмір нарахованих відсотків є несправедливими, порушує баланс прав сторін та суперечить принципам розумності і добросовісності, суд зазначає наступне.
Як вказувалося раніше відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та судом враховані як умови Закону України «Про споживче кредитування», так і розмір заявлених позивачем вимог.
Слід також зазначити, що відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтями 11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Суд зважає, що при укладенні кредитного договору відповідач був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші істотні умови договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.
До звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійсним договору чи його окремих положень, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Кредитор повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Не звертався позичальник і з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би йому незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.
При розгляді даної справи відповідач також не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору, відповідно його доводи, які зводяться до обґрунтування несправедливості умов кредитного договору, є безпідставними та відхиляються судом.
При цьому слід зауважити, що проценти за користування кредитом є платою за користування кредитом, а не сумою компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, обмежений розмір якої передбачений положеннями Закону України «Про споживче кредитування».
До того ж чинним законодавством не передбачено право суду зменшувати суму заборгованості за процентами.
Стосовно доводів відповідача про відсутність повноважень у представника позивача, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до частини 3 статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Із матеріалів справи слідує, що позовна заява ТОВ «Таліо Плюс» про стягнення заборгованості підписана представником Шох І. В.
Подаючи позовну заяву, представник позивача Шох І. В. надав довіреності від 03 грудня 2025 року ТОВ «Таліо Плюс», якими уповноважило Шох І. В. та Колінько А. В. представляти інтереси товариства в судах України, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю та копію ордера №1116266 від 02 грудня 2024 року видані на ім`я Колінько Альони Валеріївни.
Вказані документи є достатніми для підписання та подання до суду позову про стягнення заборгованості від імені товариства. Тобто, представник позивача Шох І. В. не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень на подання відповідного позову.
Повноваження є керівника позивача підтверджується витягом з ЄДРПОУ.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2662,40 грн судового збору (судовий збір визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. В їх підтвердження позивачем надано:договір про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року; додаткову угоду №2740 від 10 лютого 2026 року до договору про надання правової допомоги; акт приймання-передачі наданих послуг від 10 лютого 2026 року, копію платіжної інструкції №106 від 10 лютого 2026 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю та копію ордера №1116266 від 02 грудня 2024 року.
Відповідно до умов договору сторонами узгоджені перелік надання послуг, їх вартість, порядок оплати та приймання-передачі послуг.
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 10 лютого 2026 року до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, адвокатське об`єднання виконало, а клієнт прийняв послуги у межах договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року та додаткової угоди до даного договору, а саме: підготовка до розгляду справи (аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій) 4 год - 1000,00 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) 2 год - 500,00 грн; підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення до суду 10 год - 3500,00 грн, що разом становить 5000,00 грн.
Факт оплати отриманих позивачем послуг підтверджується платіжною інструкцією №106 від 10 лютого 2026 року на суму 5000,00 грн.
Визначаючись з розподілом витратна правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд враховує, що дані витрати пов`язані із розглядом цієї справи, витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір останніх є пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, відповідачем клопотання про їх неспівмірність не заявлялося, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 514, 512, 526, 527, 530, 536, 610-611, 628, 629, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст. 81, 133, 137, 141, 263-265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (код ЄДРПОУ 39700642) заборгованість за договором кредитної лінії №970713470 від 31 серпня 2025 року в сумі 28654,40 грн (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривень 40 коп.), з яких: 13260,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 14554,40 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 840,00 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, а також 2662,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», код ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13,
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: