Єдиний унікальний номер 341/641/26 
Номер провадження 2/341/665/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року         місто Галич 
Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Островська Н. І., за участю секретаря судових засідань Гомерди Г.М., розглянувши позовну заяву ТОВ «Глобал Спліт» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Казарменна, буд. 4 Г) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), про стягнення боргу за кредитним договором, 
встановив: 
Представник позивача Балашов В. В. звернувся до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором у сумі 137550,60 гривень та судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що 11.01.2022 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22031000563386. Останньому надано грошові кошти в сумі 50000 грн. шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта, відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». 14.09.2022 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 11.01.2022. 28 травня 2025 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ "ГЛОБАЛ СІТІЛІТ" укладено договір факторингу, про що 02.06.2025 повідомлено ОСОБА_1 . Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу, однак у наданий строк заборгованість погашена не була. Через невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 137550,60 гривень, з яких: 65121,91 грн - заборгованість за сумою кредиту, 1,67 грн. - заборгованість за відсотками, 72427,02 грн. - залишок прострочених комісій.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Заяв та клопотань у справі від учасників процесу до суду не надходило.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки чи зміну місця проживання у передбаченому законом порядку суд не повідомив, клопотання із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяву про розгляд справи за його відсутності, письмовий відзив на позов не подав. Поштове повідомлення повернулось із відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. 
У Постанові від 01.12.2023у справі № 591/4832/22, провадження № 61-10261св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що  довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 11.01.2022 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22031000563386 шляхом підписання ОСОБА_1 заяви -згоди про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування фізичних осіб /а.с.1-6/. 
Згідно з умовами даного кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта, відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в сумі 50000 грн. на споживчі потреби, строком на 36 місяців, кінцева дата повернення 11 січня 2025 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість у розмірі: 0.001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 11.01.2022 - 5.5% від суми кредиту; з 11.11.2022 по 10.08.2023 - 4.5% від суми кредиту; з 11.08.2023 по 10.05.2024 - 3% від суми кредиту, з 11.05.2024 по 11.01.2025 - 2.4% від суми кредиту. 
11.01.2022 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом кредитного договору .
14.09.2022 АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" з ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1/14092022 до Кредитного договору №22031000563386 від 11.01.2022.
Відповідно до п. п. 5.7-5.7.3 кредитного договору Банк ознайомив Клієнта до моменту укладення цього кредитного договору з правилами користування карткою, тарифами та останній погодився з ними та зобов`язувався їх виконувати.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2026 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 137550,60 гривень, з яких: 65121,91 грн - заборгованість за сумою кредиту, 1,67 грн. - заборгованість за відсотками, 72427,02 грн. - залишок прострочених комісій.
Відповідач не скористався процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який підписаний сторонами власноруч.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору № 22031000563386 від 11.01.2022 та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цими договорами.
Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 65123,58 грн., з яких: 65121,91 грн - заборгованість за сумою кредиту, 1,67 грн. - заборгованість за відсотками.
Що стосується комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд дійшов наступного.
Умови комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачені п. 1.3 кредитного договру від 11 січня 2022 року, а саме: з 11.01.2022 - 5.5% від суми кредиту; з 11.11.2022 по 10.08.2023 - 4.5% від суми кредиту; з 11.08.2023 по 10.05.2024 - 3% від суми кредиту, з 11.05.2024 по 11.01.2025 - 2.4% від суми кредиту. 
У спірних правовідносинах застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування», яким безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20.
Отже, ураховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, враховуючи обсяг задоволенних позовних вимог, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати, а саме судовий збір в розмірі  1260,52 грн..
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,
ухвалив: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором в розмірі 65123,58 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судовий збір в розмірі 1260,52 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
  Суддя	Наталя ОСТРОВСЬКА