Справа №949/2643/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Отупор К.М.,
за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №04.04.2025-100000422 від 04 квітня 2025 року у розмірі 66 400,00 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №04.04.2025-100000422, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредитні кошти у сумі 20 000,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування кредитної заборгованості та виконати інші зобов`язання у строки та на умовах, визначених кредитним договором, заявкою, графіком платежів та іншими документами, що є його невід`ємними частинами. Кредитний договір укладено в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом прийняття відповідачкою пропозиції про укладення кредитного договору та підписання відповідних електронних документів із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Перед укладенням кредитного договору відповідачка пройшла ідентифікацію, надала свої персональні дані, реквізити електронного платіжного засобу для перерахування кредитних коштів, підтвердила ознайомлення з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту та погодилася з умовами кредитного договору. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав належним чином та в повному обсязі, оскільки кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн були перераховані відповідачці на платіжну картку, реквізити якої зазначені нею при оформленні кредиту. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернула, проценти та передбачені договором платежі не сплатила. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до довідки-розрахунку становить 66 400,00 грн, що складається з: 20 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 31 000,00 грн - заборгованості за процентами; 1 800,00 грн - комісії за надання кредиту; 3 600,00 грн - комісії за обслуговування кредитної заборгованості; 10 000,00 грн - неустойки.
До початку розгляду справи від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Ковташа В.Д. через підсистему «Електронний суд» 18 березня 2026 року надійшли додаткові пояснення, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи подані заперечення, представник відповідачки зазначає, що позивач посилається на укладення 04 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 кредитного договору №04.04.2025-100000422, однак не довів належними та допустимими доказами фактичне отримання відповідачкою кредитних коштів, наявність заборгованості та її розмір. Зокрема вказує, що належними доказами наявності та розміру заборгованості мають бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у тому числі виписки з особових чи карткових рахунків клієнта, які б підтверджували рух коштів, їх зарахування на рахунок відповідачки та подальше невиконання нею грошового зобов`язання. Крім того, звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач посилається на квитанцію про видачу коштів від 04 квітня 2025 року як на доказ надання кредиту, однак такий документ у матеріалах справи відсутній. У зв`язку з цим представник відповідачки вважає, що сам лише розрахунок заборгованості, складений позивачем, не може підтверджувати фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки є одностороннім документом кредитора та не відображає реального руху коштів по банківському рахунку чи платіжній картці відповідачки. Також посилається на положення статті 517 ЦК України та зазначає, що кредитор повинен довести наявність документів, які підтверджують право вимоги, а заборгованість має бути підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
У свою чергу, від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. через підсистему «Електронний суд» 25 березня 2026 року також надійшли додаткові пояснення, у яких він заперечує проти доводів представника відповідачки та зазначає, що позивачем подано до суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У цих поясненнях вказано, що відповідачка, заперечуючи проти позову, не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів, не подала доказів неотримання кредитних коштів, не надала виписки зі свого банківського рахунку чи платіжної картки, яка б спростовувала факт перерахування коштів, а також не надала доказів оспорювання укладеного кредитного договору або звернення із заявами щодо неправомірного використання її персональних даних чи платіжного засобу. Окремо зазначає, що відповідачка обмежилася формальними запереченнями без подання власних доказів на їх підтвердження. Також у додаткових поясненнях обґрунтовано правомірність укладення кредитного договору в електронній формі та зазначено, що кредитний договір складався з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), а його підписання відповідачкою здійснювалося шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на фінансовий номер телефону, зазначений при оформленні кредиту. Також зазначено, що факт ідентифікації відповідачки підтверджується даними, отриманими через Систему BankID Національного банку України, а факт видачі кредитних коштів підтверджується листом ТЗОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого кошти були перераховані на платіжну картку, реквізити якої зазначені у кредитному договорі та заявці. Позивач наголошує, що кредитні кошти були перераховані відповідачці за допомогою сервісу iPay, а протягом строку дії договору вона не заявляла претензій щодо невиконання позивачем обов`язку з надання кредитних коштів. З огляду на це, заперечення відповідачки позивач вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують поданих ним доказів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, за наявними у матеріалах справи доказами.
Представник відповідачки – адвокат Ковташ В.Д. у поданих до суду додаткових поясненнях просив проводити розгляд справи без його та відповідачки участі.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, подані сторонами, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу.
Судом установлено, що 04 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №04.04.2025-100000422.
Відповідно до пункту 2.1 оферти електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору, укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 2.2 оферти електронний кредитний договір складається з електронних документів, які містять усі його істотні умови, а саме: пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора.
Зі змісту пункту 2.3 оферти вбачається, що кредитодавець розміщує на власному вебсайті пропозицію укласти електронний договір, позичальник ідентифікується в особистому кабінеті, обирає умови кредитування, а у разі погодження кредитодавця на обрані умови кредитодавець направляє позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору та заявку, після чого позичальник підписує відповідь про прийняття пропозиції електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим у повідомленні на номер телефону, вказаний при ідентифікації.
Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію чи комісії, якщо вони встановлені договором.
Згідно з пунктом 3.2 договору кредит надається на придбання товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Як убачається із заявки кредитного договору №04.04.2025-100000422, вона сформована на ім`я відповідачки ОСОБА_1 та містить сукупність її ідентифікаційних і контактних даних, у тому числі РНОКПП, паспортні дані, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу, а також реквізити електронного платіжного засобу, зазначеного для отримання кредитних коштів, а також реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за цим та наступними договорами: 5167-80XX-XXXX-9830.
Відповідно до умов заявки за кредитним договором №04.04.2025-100000422 відповідачці надається кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 04 квітня 2025 року; сума кредиту - 20 000,00 грн; строк - 217 днів з дати його надання; дата повернення кредиту - 06 листопада 2025 року; продовження строку кредитування не передбачено.
Умовами заявки передбачено процентну ставку «Стандарт» - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом, а також процентну ставку «Економ» - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, у яких застосовується процентна ставка «Стандарт».
Також умовами заявки передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 9% від суми кредиту, що дорівнює 1 800,00 грн, яка нараховується та обліковується в день видачі кредиту і сплачується згідно з графіком платежів. Окрім того, договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 800,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, яка нараховується кредитодавцем та обліковується в перший день кожного з двох відповідних чергових періодів і сплачується згідно з графіком платежів.
Судом також досліджено графік платежів, який є складовою кредитного договору. Із його змісту вбачається, що погашення заборгованості за договором мало здійснюватися сімома черговими платежами у період з 04 травня 2025 року по 06 листопада 2025 року. У графіку визначено дати сплати кожного платежу, його розмір та складові, зокрема проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а також повернення основної суми кредиту.
Загальна сума платежів за графіком, без урахування неустойки, становить 56 400,00 грн, із яких 20 000,00 грн - тіло кредиту, 31 000,00 грн - проценти за користування кредитом, 1 800,00 грн - комісія за надання кредиту та 3 600,00 грн - комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Судом встановлено, що кредитний договір, заявка та акцепт підписані електронним підписом позичальника – одноразовим ідентифікатором. У матеріалах кредитного договору також міститься підтвердження отримання та ознайомлення відповідачки з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підписане кодом підтвердження, направленим на фінансовий номер телефону позичальника, шляхом SMS-інформування на фінансовий номер телефону, а також зазначено, що для підписання та укладення договору було використано код з SMS-повідомлення, відправлений на фінансовий номер позичальника.
Судом досліджено скриншот BankID ОСОБА_1 , з якого вбачається, що інформація отримана з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача. Із зазначеного документа вбачається, що ідентифікація позичальника здійснювалася через банк-ідентифікатор – АТ КБ «ПриватБанк», а отримані через Систему BankID НБУ відомості містять ідентифікаційні, контактні та паспортні дані відповідачки, які узгоджуються з даними, зазначеними у заявці кредитного договору та інших матеріалах справи, а дані узгоджуються з персональними даними відповідачки, зазначеними у заявці кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Отже, укладення спірного кредитного договору в електронній формі із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам чинного законодавства та не потребує власноручного підпису відповідачки на паперовому примірнику договору.
На підтвердження факту надання відповідачці кредитних коштів позивачем до матеріалів справи долучено лист ТЗОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №1-0512 від 05 грудня 2025 року, зі зімісту якого вбачається, що між ТЗОВ «Універсальні платіжні рішення» та позивачем укладено договір на переказ коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого 04 квітня 2025 року о 09 годині 20 хвилин 20 секунд було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта в сумі 20 000,00 грн, номер картки 5167803284259830, номер транзакції в системі iPay.ua - 700489630, призначення платежу - «Видача за договором кредиту №04.04.2025-100000422».
Оцінюючи зазначений лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» у сукупності з іншими доказами, суд враховує, що повний номер платіжної картки 5167803284259830, зазначений у листі платіжної установи, узгоджується із замаскованими реквізитами електронного платіжного засобу 5167-80XX-XXXX-9830, зазначеними у заявці кредитного договору. Крім того, дата та час переказу коштів - 04 квітня 2025 року о 09 годині 20 хвилин 20 секунд - безпосередньо слідують за датою та часом укладення кредитного договору - 04 квітня 2025 року о 09 годині 19 хвилин. Призначення платежу прямо містить посилання на кредитний договір №04.04.2025-100000422.
Суд відхиляє доводи сторони відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного перерахування коштів відповідачці. Згідно зі статтями 76, 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У даній справі факт надання кредитних коштів підтверджується не лише довідкою-розрахунком позивача, а сукупністю взаємопов`язаних доказів: електронним кредитним договором, заявкою, акцептом, підписаними одноразовим ідентифікатором; відомостями про фінансовий номер телефону відповідачки; даними BankID; зазначенням у договорі реквізитів електронного платіжного засобу відповідачки 5167-80XX-XXXX-9830; листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування 20 000,00 грн на картку НОМЕР_1 ; номером транзакції iPay.ua 700489630; а також призначенням платежу, яке прямо пов`язує переказ із кредитним договором №04.04.2025-100000422.
Тому заперечення відповідачки залишилися переважно загальними та не спростовують вищевказаних доказів і платіжної операції.
Щодо доводів відповідачки про те, що довідка-розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, суд зазначає наступне. Сама по собі довідка-розрахунок дійсно не може замінити доказів укладення кредитного договору та фактичного надання коштів. Водночас у даній справі довідка-розрахунок оцінюється не ізольовано, а разом із кредитним договором, заявкою, графіком платежів, даними BankID та доказами переказу коштів. Саме графік платежів, погоджений сторонами при укладенні електронного договору, містить структуру платежів, дати їх сплати та складові заборгованості, а тому дозволяє перевірити розмір заявлених до стягнення сум за тілом кредиту, процентами та комісіями.
Відповідачка не подала контррозрахунку заборгованості, не навела конкретних арифметичних помилок у розрахунку позивача щодо тіла кредиту, процентів і комісій, не надала доказів повного чи часткового погашення заборгованості, а також не надала доказів того, що заявлені до стягнення платежі за тілом кредиту, процентами та комісіями не передбачені договором або не були погоджені під час його укладення.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, а стаття 612 цього Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відтак позовні вимоги у частині стягнення з відповідачки 20 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 31 000,00 грн процентів, 1 800,00 грн комісії за надання кредиту та 3 600,00 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки 10 000,00 грн неустойки суд виходить із наступного.
Із довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що позивач включив до складу заявленої до стягнення заборгованості 10 000,00 грн неустойки. Разом з тим, спірні правовідносини виникли з договору споживчого кредиту, укладеного 04 квітня 2025 року, а прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання за цим договором виникло у період дії в Україні воєнного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позику, банком або іншим кредитодавцем, позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця, позикодавця, неустойки, штрафу, пені, за таке прострочення. Установлено, що неустойка, штраф, пеня, та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання, невиконання, часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем, позикодавцем.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року.
Отже, оскільки заявлена позивачем до стягнення неустойка нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану, відповідачка відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від обов`язку сплати такої неустойки.
За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 10 000,00 грн неустойки задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №04.04.2025-100000422 від 04 квітня 2025 року у загальному розмірі 56 400,00 грн, яка складається з: 20 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 31 000,00 грн заборгованості за процентами, 1 800,00 грн комісії за надання кредиту та 3 600,00 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У задоволенні позовних вимог про стягнення 10 000,00 грн неустойки необхідно відмовити.
Що стосується розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00060166 від 08 грудня 2025 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги заявлено на загальну суму 66 400,00 грн, а задоволенню підлягають вимоги на суму 56 400,00 грн, судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, з урахуванням сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн, до стягнення з відповідачки підлягає 2 057,58 грн судового збору, що розраховано за формулою: 2 422,40 грн ? 84,94 % (частка задоволених позовних вимог) = 2 057,58 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 15, 16, 205, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статтями 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №04.04.2025-100000422 від 04 квітня 2025 року у загальному розмірі 56 400,00 грн (п`ятдесят шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір у розмірі 2 057,58 грн (дві тисячі п`ятдесят сім гривень 58 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вулиця Саксаганського, буд. 133-А, місто Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду К.М. Отупор