Справа № 583/5908/25
2/583/276/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Семенової О.С.,
за участю секретаря
судового засідання Гайдейчук К.В., 
учасників справи:
представника позивачки Котляревського С.О.,
відповідачки ОСОБА_1 , 
представника відповідачки Кудіна О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в місті Охтирка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, 
УСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Котляревського С.О., 10 грудня 2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь грошових коштів в сумі 30915,00 грн в рахунок відшкодування вартості майна, набутого без правових підстав. Свої вимоги мотивує тим, що її син ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі с. Роботине Запорізької області в результаті поранення, яке отримав під час участі в бойових діях, забезпечуючи оборону України від військової агресії рф. В період часу з 01 березня 2022 року до 13 серпня 2026 року син проживав з відповідачкою без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2025 року. В листопаді 2021 року син придбав автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 / після перереєстрації/ на підставі договору купівлі-продажу, 20 листопада 2021 року отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , вартість автомобіля складала 30915,00 гривень. Цей автомобіль перебував за місцем проживання відповідача, заповіту він не складав, спадщину після його смерті отримала позивачка як спадкоємець першої черги за законом, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 вересня 2024 року, посвідчене приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньківським І.М., реєстровий № 1405, в тому числі і на вказаний автомобіль. Відповідачка по справі не є спадкоємцем за законом, тому спадщину не приймала. Після смерті ОСОБА_3 зі слів відповідачки вона передала спірний автомобіль у вересні 2023 року на потреби ЗСУ. В зв`язку з цим позивачка 05 листопада 2025 року через свого представника зверталася із заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 289 КК України до Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, яка була зареєстрована за № 18914, в результаті проведення перевірки за цією заявою не було виявлено ознак вчинення кримінального правопорушення. Переоформити на своє ім`я автомобіль позивачка не має можливості через його відсутність. Вважає, що відповідачка заволоділа майном без достатніх правових підстав в той час, коли воно належало позивачці, повернути майно в натурі відповідачка не може, мотивуючи тим, що передала його до ЗСУ, тому повинна компенсувати їй його вартість, яка становить 30 915,00 грн, виходячи з того, що ціни на автотранспорт зросли.
30 грудня 2026 року від представника відповідачки, адвоката Кудіна О.М., надійшов відзив на позовну заяві, в якому вказав про те, що сторона відповідача не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Приблизно в жовтні 2023 року до відповідачки приїхали військовослужбовці ЗСУ, які повідомили, що за життя її чоловік ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, розпорядився про передачу свого автомобіля як власного майна на потреби ЗСУ. Ці військовослужбовці, яких вона не знає, забрали автомобіль ВАЗ 2106 до якоїсь військової частини та використовують його у службових справах. Подальша доля цього автомобіля їй не відома. Вважає, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту своїх цивільних справ. Якщо автомобіль перебуває у чужому незаконному /чи законному/ володінні, то слід звертатися з віндікаційним позовом до тієї фізичної чи юридичної особи, в якої перебуває майно. А якщо майно знищено, то до військової частини чи держави для компенсації витрат через відповідні процедури. В цій справі ефективним способом захисту прав позивачки буде витребування майна з чужого незаконного володіння, а не стягнення коштів з особи, яка не володіє транспортним засобом, не розпоряджалася ним, не заявляла на нього ніяких прав, в тому числі, спадкових і не має до нього ніякого відношення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог / а.с. 36-37/.
В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Котляревський С.О., позовні вимоги підтримав.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Кудін О.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідачка надала пояснення про те, що вона з 2022 року до вересня 2023 року проживала однією сім`єю як чоловік та жінка з ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2021 році ОСОБА_3 купив автомобіль ВАЗ 2106, який оформив на себе, користувався ним. У грудні 2022 року його призвали до ЗСУ, говорив, що автомобіль забере. У вересні 2023 року після його загибелі їй зателефонували побратими та повідомили, що приїдуть за автомобілем, в жовтні 2023 року приїхали військовослужбовці, за життя ОСОБА_3 говорив їй, щоб віддала автомобіль, вона так і зробила, але яка військова частина їй не відомо, вони забрали автомобіль та ключі від нього, документи на автомобіль залишилися в неї, через декілька місяців повернула їх позивачці, про те, що віддала автомобіль військовим, позивачці не говорила.
Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, дійшов такого висновку.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 / а.с. 19, 77/, який в період з 08 травня 2023 року до 13 серпня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Роботине Запорізької області / а.с. 7/, та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 33 років в с. Роботине Пологівського району Запорізької області / а.с. 6/.
20 листопада 2021 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_4 транспортний засіб марка ВАЗ, модель 21063, 1986 року випуску відповідно до договору купівлі-продажу 5943/2021/2934305, який оформлений та підписаний сторонами у Сервісному центрі 5943 РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області № 5943/2021/2934305 в присутності адміністратора ОСОБА_5 , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані сторонами договору / а.с. 16/.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 20 листопада 2021 року, власником автомобіля ВАЗ 21063 ДНЗ НОМЕР_3 є ОСОБА_3 / а.с. 17/.
03 вересня 2024 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 , спадщина складається з автомобіля марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрованого 20 листопада 2021 року ТСЦ 5943, належного померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 20 листопада 2021 року ТСЦ 5943 / а.с. 18/.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2025 року, ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2025 року встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу у період часу з 01 березня 2022 року до 13 серпня 2023 року / а.с. 8-15/.
05 листопада 2025 року представник позивачки, адвокат Котляревський С.В., подав до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області заяву про вчинення злочину по факту незаконного заволодіння ОСОБА_1 автомобіля ВАЗ 21063, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , власницею якого є ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 / а.с. 20/.
З довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_2 , від 19 листопада 2025 року слідує, що ОСОБА_1 пояснила про те, що дійсно в період часу з 2016 року до 2023 рік спільно проживала з ОСОБА_3 та за спільні кошти купили у 2022 році автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , який весь час перебував на території її господарства за адресою: АДРЕСА_1 , після загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вона у вересні 2023 року передала автомобіль військовослужбовцям ЗСУ. Поліцейський К.Ріпка дійшов висновку про наявність між сторонами цивільно-правового спору, перевірку було припинено / а.с. 21/.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надав пояснення про те, що йому відомо, що автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_3 та який стояв в гаражі господарства ОСОБА_1 у вересні-жовтні 2023 забрали військові, він в той час працював в КСП «Комишанське», в один з днів ввечері близько 19-00 год повертався з роботи, йшов повз господарство ОСОБА_1 та бачив, що коло її двору стояв Джип зеленого кольору, біля нього стояв автомобіль ВАЗ 21063 та троє військових, після цього він автомобіля ВАЗ 21063 не бачив. В телефонній розмові ОСОБА_3 повідомляв йому, що має намір забрати свій автомобіль на службу.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав аналогічні пояснення про те, що в жовтні 2023 року ввечері після 19-00 години, коли повертався з роботи, бачив біля двору ОСОБА_1 Джип та двох військовий, третій військовий виїжджав на автомобілі ВАЗ 21063, після цього автомобіля ВАЗ не бачив.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_2 як на правову підставу заявлених позовних вимог посилалася на положення статей 1212, 1213 ЦК України, обравши таким чином позадоговірний спосіб захисту - кондикцію.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України як і загалом норм глави 83 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Тобто кондиція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) та від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (зобов`язання із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка зберігала в себе майно, а саме автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , який належав на праві власності ОСОБА_3 , сину позивачки ОСОБА_2 , придбаний ним 20 листопада 2021 року, який після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала позивачка за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03 вересня 2024 року. Станом на листопад 2025 року стало відомо, що цей автомобіль відсутній у ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що вона його передала у вересні 2023 року військовослужбовцям ЗСУ. Проте, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження цього факту, пояснивши, що їй невідомі військовослужбовці, які забрали спірний автомобіль, та номер військової частини, також відсутні докази про передачу автомобіля, в тому числі безоплатно. Відповідачка знала, що в ОСОБА_3 є мати, яка є спадкоємцем після його смерті, автомобіль належав на праві особистої власності ОСОБА_3 , відповідачка після його смерті не є спадкоємцем. Крім цього відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_3 мав намір передати цей автомобіль на користь ЗСУ. 
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка зберігала в себе автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску ДНЗ НОМЕР_4 без відповідної правової підстави та розпорядилася ним на власний розсуд, чим порушила права власності позивачки.
Оскільки відповідачка не повернула позивачці автомобіль ВАЗ 21063, посилаючись на його відсутність, то необхідно відшкодувати позивачці його вартість, яку вона оцінила в сумі 30915,00 грн, виходячи з того, що така сума вказана в договорі купівлі-продажу 5943/2021/2934305 від 21 листопада 2021 року / а.с. 16/ та відповідно до моніторингу інтернет-публікацій продажу аналогічних транспортних засобів марки ВАЗ 2106, 1986 року випуску / а.с. 22-24/.
Суд погоджується з такою ціною автомобіля, оскільки відповідачка не оспорювала її та не надала доказів на підтвердження іншої ціни автомобіля ВАЗ 21063, 1986 року випуску.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно з нормами ст.76 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, згідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України, та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях як зазначено у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Сторона відповідача, посилаючись на неефективний спосіб захисту, обраний позивачкою, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала ніяких допустимих доказів на підтвердження своєї позиції та передачу спірного транспортного засобу іншим особам, при цьому покладаючи на суд обов`язок щодо встановлення військової частини, якій передано цей автомобіль.
Тому в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачка ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом сплати судовий збір в сумі 1211, 20 грн / а.с. 3/, який слід стягнути з відповідачки на її користь.
Керуючись ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 5,12,13,15-16, 76-81, 141, 263- 265, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування вартості майна 30915,00 грн / тридцять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять гривень 00 коп/, судовий збір в сумі 1211,20 грн / одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп/, всього до стягнення підлягає 32126,20 грн / тридцять дві тисячі сто двадцять шість гривень 20 коп/.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського Апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 . 
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду О.С. Семенова