Єдиний унікальний номер 205/13535/25
Номер провадження2/205/2704/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Костромітіної О.О.,
за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Хохленко Антон Олександрович, до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа Д ругий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Хохленко А.О., який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції(м.Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна. 
Оскільки про наявність виконавчого провадження та відомостей про стягувача, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно позивача, стало відомо з відзиву вищевказаного відділу державної виконавчої служби, тому адвокат Хохленко А.О., який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , уточнив позовну заяву.
В остаточній редакції позовних вимог, про зняття арешту з нерухомого майна, представник позивача зазначив відповідача АТ КБ «Приватбанк», третю особу Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначає, що позивач ОСОБА_1 є єдиним та законним власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі - продажу від 10.02.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гуніною В.І., за реєстровим №2-585, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №557 за реєстровим №123.
14.08.2025р. ОСОБА_1 із додатку «ДІЯ» дізналась про накладений арешт на нерухоме майно, що належить їй за адресою: АДРЕСА_1 .
З відомостей за виконавчим провадженням НОМЕР_6, вбачається, що Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області (Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса)) було відкрито виконавче провадження на користь ПАТ КБ «Приватбанк», щодо стягнення грошових коштів в розмірі 23 794,28 гривень, з боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідно до інформаційної довідки №439479801 від 14.08.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявний запис, а саме: Номер запису про обтяження: 3599985 Дата та час реєстрації: 29.11.2013р. Документи, подані для державної реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП НОМЕР_6, виданий 28.11.2013р., видавник: ОСОБА_3 , Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області Особа, майнові права якого обтяжуються: ОСОБА_2 . Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 .
Позивач фактично не підтримувала родинних відносин із ОСОБА_2 , яка ніколи не була власником нерухомого майна на яке накладено арешт.
Позивач ніколи не була поручителям за будь-якими зобов`язаннями ОСОБА_2 , а отже вбачається відсутність законності прийняття рішення щодо накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Позивачу, за зобов`язання третьої особи, яка не є власником нерухомого майна на яке накладено арешт.
Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкала окремо, у Придніпровському притулку для похилих людей, та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
18.08.2025р. було направлено адвокатський запит до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) щодо встановлення підстав накладення арешту на нерухоме майно, яке згідно інформаційної довідки та відомостей ніколи не належало боржнику за виконавчим провадженням.
19.08.2025р. було отримано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої вбачається, що у зв`язку з тим, що позивач не є стороною за виконавчим провадженням, Позивачу відмовлено у наданні відомостей щодо підстав накладення арешту, та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, відповідно до п.1 ст. 59 «Про виконавче провадження».
З урахуванням вище зазначеного позивач задля захисту своїх законних прав та інтересів, як власник нерухомого майна, яке не належить боржнику, але потрапило під арешт, звернулася до суду з даним позовом.

Представник Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра надав відзив на первісний позов, в якому зазначив, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є неналежним відповідачем. 
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу установу, які у випадках передбачених законом виконують судові рішення.
Проте, в порушення вимог вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позивачем в якості відповідача зазначено Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який має бути залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. А в якості відповідача необхідно залучити стягувача у виконавчому провадженні - ПАТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є неналежним відповідачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» надав суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки позовні вимоги Позивача саме до АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим і безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням ст.105 ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. АТ КБ «Приват банк» є неналежним відповідачем.
Позов у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Отже, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що при вирішені даного спору суд повинен врахувати, що позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Враховуючи вищевикладене просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хохленко А.О. надав суду відповідь на відзив в якій зазначено, що саме на користь АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито виконавче провадження НОМЕР_6, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 р. та практики Верховного Суду, відповідачем у справі про зняття арешту має бути особа, в інтересах якої накладено арешт.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.05.2024 року у справі N725/3352/23 висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Так, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Отже, банк є належним відповідачем у даній справі.
Позивач є єдиним законним власником нерухомого майна за адресом: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.02.1995 р., рішенням суду від 07.11.2014 р. та іншими документами.
Накладення арешту на майно позивача за боргами третьої особи ( ОСОБА_2 ), яка ніколи не була власником цього майна, є незаконним та порушує: ст. 41 Конституції України (право приватної власності є непорушним); ст. 317, 321 ЦК України (право власності включає володіння, користування та розпорядження майном, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права).
Арешт не має під собою жодних правових підстав, а отже повинен бути скасований за рішенням суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач обрав саме той спосіб захисту, який передбачений законом - звернення до суду з позовом про визнання права власності та зняття арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Цей спосіб є належним та ефективним, відповідає практиці Верховного Суду та забезпечує відновлення порушеного права власності.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України N 6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без фіксації судового розгляду технічними засобами.
ВідповідачАТ КБ «ПриватБанк» та третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, неодноразово належним чином повідомлені про день, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, висловили свою позицію щодо позову у відзивах, тому суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без їх участі.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд провів судовий розгляд без фіксації судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним та законним власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі - продажу від 10.02.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гуніною В.І., за реєстровим №2-585, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №557 за реєстровим №123.
Дане нерухоме майно є приватною власністю ОСОБА_1 , що також встановлюється преюдицією, з урахуванням наявного рішення суду, а саме: 07 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі №2/205/3120/14, розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку.
Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна, лише мала прописку за зазначеною адресою, але ніколи не проживала. Позовну заяву задоволено та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_2 .
Відповідно до Муніціпальної карти №889956 від 10.05.2005р., власником вищевказаного нерухомого майна є ОСОБА_1 .
Відповідно до Довідки №5601 про склад сім`ї, за адресом АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 .
Відомості про право власності ОСОБА_1 зазначені у відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 29.07.2014р. за №8240. 
З відомостей за виконавчим провадженням НОМЕР_6, вбачається, що Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області (Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження на користь ПАТ КБ «Приватбанк», щодо стягнення грошових коштів в розмірі 23 794,28 гривень, з боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідно до інформаційної довідки №439479801 від 14.08.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявний запис, а саме: Номер запису про обтяження: 3599985 Дата та час реєстрації: 29.11.2013р. Документи, подані для державної реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП НОМЕР_6, виданий 28.11.2013р., видавник: ОСОБА_3 , Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області Особа, майнові права якого обтяжуються: ОСОБА_2 . Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 .
12.12.2014 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).
Виконавчі провадження, які було завершено по 2021 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2023 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Таким чином, виконавче провадження НОМЕР_6 було знищене за закінченням терміну зберігання.
Позивач зазначає, що вона фактично не підтримувала родинних відносин із ОСОБА_2 , ніколи не була поручителям за будь-якими зобов`язаннями останньої. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкала окремо, у Придніпровському притулку для похилих людей, та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Такі обставини відповідачем не спростовувались.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень".
Пунктами 1, 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» передбачено, що загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з положеннями розділів 3 та7 ЦПК України, п. 2 та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від06.05.2024 року у справі N725/3352/23 висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Так, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі N 916/3156/17, провадження N 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, провадження N 14-338цс18.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України N 6-26цс13 від 15 травня 2013 року.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач АТ «КБ «Приватбанк» є належним відповідачем та обраний позивачем спосіб захисту є вірним, оскільки саме на користь цього відповідача було накладено арешт на квартиру, яка належить на праві власності позивачу, внаслідок чого суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію відповідача, яка викладена у відзиві на обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, мають правове обґрунтування, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна, що забезпечить реалізацію її права власності на це майно, яке є непорушним, що гарантовано Конституцією України та ЦК України.
Керуючись ст.ст. 263-265, 273, 354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Хохленко Антон Олександрович, до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , від 28.11.2013р. за виконавчим провадженням НОМЕР_6, внесеного 29.11.2013р. Дніпропетровським міським управлінням юстиції, Дніпропетровської області до державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером обтяження №3599985.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 ;
Представник позивача: адвокат Хохленко Антон Олександрович, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_3 тел. НОМЕР_4 адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 ;
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», ел. пошта sud@privatbank.ua тел. 380631951102 адреса місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1д ,01001 ЄДРПОУ 14360570;
Третя особатретя особа Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ел. пошта druh.prav.dvs@just.

Суддя Костромітіна О.О.