ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду Губської О. А.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2026 року у справі № 990SCGC/32/25 (провадження № 11-275сап25) за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулик Олег Ігорович, на рішення Вищої ради правосуддя від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 2 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення до дисциплінарної відповідальності
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
1. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2026 року у справі № 990SCGC/32/25 скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулик О. І., залишено без задоволення, а рішення ВРП від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» - без змін.
2. Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи оскаржуване рішення ВРП на предмет дотримання вимог, визначених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), дійшла таких висновків.
3. Відповідно до змісту оскаржуваного рішення підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади судді став висновок Другої Дисциплінарної палати, з яким погодилася ВРП, про вчинення цим суддею істотного дисциплінарного проступку, який виразився у позапроцесуальному спілкуванні судді ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з корисливою метою для координації дій, щоб забезпечити ухвалення суддею судових рішень на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
4. Дисциплінарний орган для свого висновку про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку використав інформацію, яка відображена, зокрема, в матеріалах кримінального провадження, в тому числі в протоколах негласних слідчих розшукових дій (далі - НСРД), але лише ту і в такому обсязі, яка доводить існування події вчинення дисциплінарного проступку - позапроцесуальне спілкування судді зі сторонніми особами щодо конкретних предметних, притаманних саме для діяльності судді дій, що мали чинитися з певною очевидною метою і вигодою. Саме такі дії суддя, принаймні на дисциплінарному рівні, який прописує дотримуватися твердо встановлених обов`язкових унормованих правил поведінки ведення судового провадження, а звідси - утримуватися від їхнього порушення, не міг і не може чинити за будь-яких обставин, за будь-яких умов і за будь-якої правничої ситуації.
5. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями. Дисциплінарний орган не досліджує питання вини суддів у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, прямо визначених Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Також дисциплінарний орган не оцінює докази щодо їх належності та допустимості загалом та, зокрема, у кримінальному провадженні, а лише надає правову оцінку ознакам у поведінці судді, які можуть підтверджувати наявність або відсутність складу дисциплінарного проступку та ступінь його вини. Встановлені під час дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для ухвалення Дисциплінарною палатою рішення в межах своїх повноважень і не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.
6. З огляду на те, що дисциплінарна і кримінальна відповідальність є відмінними видами юридичної відповідальності, а також на те, що у дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження, тому притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та одночасне здійснення стосовно нього кримінального провадження не суперечать принципам справедливості та пропорційності, а отже, не є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення.
7. Автономність дисциплінарного провадження стосовно суддів досягається тим, що, незалежно від притягнення судді до кримінальної відповідальності, ВРП як належний дисциплінарний орган має повноваження вирішувати питання щодо допущення суддею дисциплінарного проступку, з`ясовувати його склад та визначати відповідальність.
8. Правила національного кримінального процесуального законодавства визначають, що НСРД проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб, наприклад шляхом гласних слідчих (розшукових) дій. 
9. У частині третій статті 254 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), яка визначає заходи щодо захисту інформації, отриманої в результаті проведення НСРД, зазначено, що виготовлення копій протоколів про проведення НСРД та додатків до них до прийняття рішення про їх розсекречування у порядку, визначеному законодавством, не допускається.
10. Водночас відповідно до частини першої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
11. У частині першій статті 255 КПК України визначено, що відомості, речі та документи, отримані в результаті проведення НСРД, які прокурор не визнає необхідними для подальшого проведення досудового розслідування, повинні бути невідкладно знищені на підставі його рішення, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та статтею 256 цього Кодексу.
12. Згідно із частиною другою статті 255 КПК України забороняється використання зазначених у частині першій цієї статті матеріалів для цілей, не пов`язаних з кримінальним провадженням, або ознайомлення з ними учасників кримінального провадження чи будь-яких інших осіб.
13. Проте частина друга статті 255 КПК України має тлумачитися і застосовуватися з урахуванням частини першої цієї статті, а також назви статті, яка визначає сферу застосування усіх приписів, вміщених у ній.
14. Оскільки стаття 255 КПК України має назву «Заходи щодо захисту інформації, яка не використовується у кримінальному провадженні», то заборони у частині другій поширюються на ту інформацію, яка не використовується у відповідному кримінальному провадженні.
15. Наведений підхід до тлумачення частини другої статті 255 КПК України підтверджується логікою законодавця, зокрема змістом приписів наступної статті 256 цього Кодексу, частина перша якої визначає, що протоколи щодо проведення НСРД, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.
16. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інформація, яка міститься в протоколах НСРД, може ставати доказами у відповідному кримінальному провадженні і може бути оцінена судом у цьому кримінальному провадженні разом з іншими доказами.
17. Правила статті 255 КПК України, які в певних випадках забороняють використання матеріалів НСРД для цілей, не пов`язаних з кримінальним провадженням, до інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, які є частиною кримінального провадження, не застосовуються взагалі.
18. Також у КПК України врегульовано випадки, умови та порядок того, хто і як має діяти у разі, коли в результаті проведення НСРД виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні. У такому разі закон (стаття 257 КПК України) не забороняє використати отриману інформацію в іншому кримінальному провадженні, але визначає, що таке використання є можливим тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Також у такому разі передання інформації, одержаної внаслідок проведення НСРД, здійснюється тільки через прокурора.
19. Додатково Велика Палата Верховного Суду врахувала й те, що під час обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС), з яким погодилася колегія суддів Апеляційної палати ВАКС, дійшов переконання, що обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, зокрема й протоколами про результати проведення НСРД.
20. Тобто фактично попередню оцінку матеріалів НСРД здійснили слідчий суддя ВАКС та колегія суддів Апеляційної палати ВАКС під час обрання судді запобіжного заходу.
21. До того ж Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що кримінальне процесуальне право є самостійною галуззю законодавства України з визначеною сферою застосування його приписів. КПК України регулює винятково порядок кримінального провадження, про що зазначено в статті 1 цього Кодексу, тому правила КПК України не можуть бути застосовані в контексті заборони використання тих чи інших доказів у дисциплінарному провадженні. Відповідно правила КПК України не є тими правилами, якими має керуватися ВРП у дисциплінарному провадженні, оскільки сфера регулювання дисциплінарного провадження, за визначенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), є ближчою до сфери цивільного, а не кримінального права.
22. Здійснення дисциплінарного провадження є самостійною сферою законодавчого регулювання й до правил його здійснення не можуть бути застосовані заборони, які сформулював законодавець з метою врегулювання порядку притягнення особи до кримінальної відповідальності.
23. Процедура доказування в межах дисциплінарного провадження стосовно суддів визначена спеціальним законодавством - Законом № 1402-VIII та Законом № 1798-VIII, яке не містить обмежень щодо допустимості доказів, зокрема й таких доказів, що отримані як результат проведення НСРД.
24. Тож якщо внаслідок проведення НСРД у кримінальному провадженні була виявлена інформація про ознаки дисциплінарного проступку, то закон не забороняє компетентному дисциплінарному органу на самостійних правових підставах, здобутих в рамках дисциплінарного провадження, послуговуватися такою інформацією у разі, коли вона через прокурора на підставі закону була передана для використання.
25. Спеціальне в спірних правовідносинах законодавство, а саме частина шістнадцята статті 49 Закону № 1798-VIII, визначає, що підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою ВРП за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави. Чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
26. Особливістю процесу притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є те, що дисциплінарний орган фактично діє на підставі та засадах так званого «інквізиційного процесу», оскільки не тільки вирішує юридичний спір, а й має право збирати докази за власною ініціативою. Даючи відповідь щодо можливості використання певних доказів, зокрема інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, Дисциплінарна палата та ВРП не мають права покладатися на результати оцінки інших органів, а здійснюють таку оцінку самостійно та врешті відповідають на питання, чи є надані докази чіткими і достатньо переконливими, щоб об`єктивно стверджувати про вчинення суддею певного дисциплінарного правопорушення.
27. Отже, Закон № 1798-VIII наділяє дисциплінарні палати та ВРП винятковими повноваженнями щодо здійснення дисциплінарних проваджень стосовно суддів та ухвалення рішень про притягнення або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності на підставі власної оцінки дисциплінарним органом доказів, наданих / отриманих у межах дисциплінарного провадження, їх чіткості та переконливості для підтвердження наявності підстав дисциплінарної відповідальності судді.
28. Спеціальне законодавство не встановлюєвимог щодо належності та допустимості доказів у дисциплінарному провадженні, як і не визначає обов`язку дисциплінарного органу встановлювати ті або інші обставини на підставі винятково прямих доказів. Дисциплінарний орган повинен встановити чіткість та переконливість всіх доказів, якими можуть бути, зокрема й відомості, зафіксовані в протоколах НСРД, та надати правову оцінку обставинам наявності або браку в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку.
29. Аналізуючи Закон № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей Закон наділяє Дисциплінарні палати та ВРП винятковими повноваженнями щодо здійснення дисциплінарних проваджень стосовно суддів та ухвалення рішень про притягнення або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності на підставі власної оцінки дисциплінарним органом доказів, наданих / отриманих у межах дисциплінарного провадження, їх чіткості та переконливості для підтвердження наявності підстав дисциплінарної відповідальності судді.
30. За обставинами справи, що розглядається, інформацію про ознаки дисциплінарного проступку дисциплінарний орган отримав з відеозаписів, протоколів допиту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , протоколу огляду та вручення грошових коштів, протоколів обшуку, висновків експерта та інших окремих матеріалів кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, а також з протоколів НСРД, які, як констатувала Велика Палата Верховного Суду, за спеціальним законом не відносяться до тих, з яких не можна отримати відомості про обставини вчинення дисциплінарного проступку.
31. До того ж ВРП врахувала не лише згадані докази, а й поведінку власне ОСОБА_1 , який не навів обґрунтованого пояснення своєї версії подій, про які йшлося в матеріалах досудового слідства та рішенні Дисциплінарної палати ВРП.
32. Отже, встановлені дисциплінарним органом та Радою обставини цього дисциплінарного провадження стали результатом комплексного дослідження усіх зібраних у згаданому провадженні доказів, сукупність яких стала настільки переконливою, щоб зробити зазначені ствердні висновки про вчинення дій, які загалом підривають авторитет правосуддя. ОСОБА_1 натомість, маючи право заперечувати той факт, в якому його звинувачують, не запропонував свою розумну версію подій, які відбулися.
33. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що оскільки відомості, зазначені в протоколах про результати проведення НСРД, розсекречені на законних підставах, то дисциплінарний орган під час дисциплінарного провадження може досліджувати ці протоколи та надавати оцінку викладеній у них інформації в сукупності з іншими доказами у межах дисциплінарного провадження на предмет наявності у діях судді складу дисциплінарного проступку, надаючи натомість самостійну оцінку таким діям та обставинам справи саме у контексті дотримання суддями правил службової та професійної етики.
34. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від вже сформованої практики щодо можливості використання інформації, отриманої в результаті НСРД, у дисциплінарній справі, оскільки з моменту її формування суспільний контекст не змінився, як і не змінилися законодавчі норми, що регулюються відповідні правовідносини, а також не виявлено вад у попередньому правозастосуванні, які б зумовлювали потребу перегляду усталеного підходу.
35. Враховуючи викладене, а також зміст спеціального законодавства, яке регулює порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скарги про недопустимість використання інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, для цілей дисциплінарного провадження.
36. Зазначила Велика Палата Верховного Суду й про те, що дисциплінарний орган навів вагомі, чіткі та переконливі докази, які здатні підтримати умовивід щодо встановлення певних обставин з надзвичайно високим ступенем переконливості. Такий ступінь переконливості за обставинами цієї справи дозволяє суду стверджувати, що суддя ОСОБА_1. мав позапроцесуальне спілкування з ОСОБА_5 поза розумним сумнівом. Ураховуючи, що дисциплінарний орган навів достатнє обґрунтування того, що мало місце позапроцесуальне спілкування судді з іншою особою, Велика Палата Верховного Суду вважала, що ВРП не допустила порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) стосовно заявника.
37. У підсумку Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскаржуване рішення ВРП про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідає приписам пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
38. Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
39. Вважаю за необхідне висловити окрему думку у цій справі з таких міркувань.
40. ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення ВРП від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII. 
41. Коротко викладаючи мотиви незгоди ОСОБА_1 з оскаржуваним рішенням ВРП, слід зазначити, що останній головним чином наполягає на тому, що наявні в матеріалах кримінального провадження № 52023000000000312 докази, які оцінювалися під час дисциплінарного провадження, не підтверджують факту будь-якого позапроцесуального контакту судді ОСОБА_1 щодо обговорення справ, котрі перебували у його провадженні, з учасниками або третіми особами.
42. З поміж іншого зазначив, що дисциплінарний орган не здійснює оцінки доказів на предмет їхньої належності та допустимості за кримінально-процесуальним законом. Завданням дисциплінарного органу є лише правова оцінка поведінки судді на предмет наявності ознак дисциплінарного проступку. Наголошує, що застосування до судді дисциплінарного стягнення на підставі лише відкритого кримінального провадження без ухвалення вироку, що набрав законної сили, є грубим порушенням визначеного Конституцією України принципу презумпції невинуватості, що може зашкодити репутації судової влади загалом та підірвати довіру суспільства до суддівського корпусу.
43. У цьому випадку тотожні фактичні обставини водночас є предметом розгляду двома органами (ВРП та органу досудового розслідування чи суду), уповноваженими ухвалювати рішення різного юрисдикційного характеру. У зазначеному контексті стверджує про наявність вагомих підстав уважати, що серед матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, копії з якого додано до матеріалів дисциплінарної справи, низка доказів штучно створені (сфальсифіковані) співробітниками правоохоронних органів, дії яких розслідуються в кримінальному провадженні № 42024040000000230 за частиною першою статті 365 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
44. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
45. У справах про оскарження рішення ВРП з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ, такий акт має оцінюватися, зокрема, в аспекті його обґрунтованості, безсторонності, розсудливості, своєчасності і пропорційності. Обов`язковим критерієм обґрунтованості рішення за наслідками дисциплінарного провадження є врахування всіх обставин, що є визначальними для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
46. Главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів. Так, частинами першою, сьомою та восьмою статті 49 цього Закону передбачено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.
47. Частинами першою, сьомою та восьмою статті 49 цього Закону передбачено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.
48. У засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.
49. Учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватися з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.
50. Частиною шістнадцятою статті 49 Закону № 1798-VІІІ визначено, що підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою (ВРП) за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави.
51. Чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
52. Згідно із частиною восьмою статті 50 Закону № 1798-VIIІ рішення у дисциплінарній справі повинне містити, зокрема: встановлені у дисциплінарній справі обставини з посиланням на докази; мотиви, з яких ухвалено рішення.
53. Так, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово зазначала, що у дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження.
54. Також звертаю увагу на те, що дисциплінарні палати ВРП у дисциплінарному провадженні є фактично квазісудом у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки здійснюють розгляд дисциплінарних скарг щодо суддів та приймають рішення про притягнення / відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді на підставі балансу поданих доказів.
55. Визначальним критерієм правомірності рішення ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності є встановлення у ньому обставин, які підтверджують наявність підстави дисциплінарної відповідальності судді. Такі обставини встановлюються дисциплінарним органом на підставі доказів, наданих та отриманих в межах відповідного дисциплінарного провадження щодо судді. 
56. Оскільки, фактичною підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є вчинення останнім дисциплінарного проступку, ВРП під час дисциплінарного провадження повинна встановити склад такого проступку.
57. Повертаючись до суті спору, зазначаю, що підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади судді став висновок Другої Дисциплінарної палати, з яким погодилася ВРП, про вчинення цим суддею істотного дисциплінарного проступку, який виразився у позапроцесуальному спілкуванні судді ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з корисливою метою для координації дій, щоб забезпечити ухвалення суддею судових рішень на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
58. За обставинами справи, що розглядається, інформацію про ознаки дисциплінарного проступку дисциплінарний орган отримав з відеозаписів, протоколів допиту  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , протоколу огляду та вручення грошових коштів, протоколів обшуку, висновків експерта та інших окремих матеріалів кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, а також з протоколів НСРД.
59. Зупиняючись на питанні доказування у цій справі [щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності] та здійснюючи послідовний аналіз положень Закону № 1798-VIII, вважаю за необхідне зазначити, що цей Закон безпосередньо не встановлює вичерпних обмежень щодо джерел отримання доказів. Положення статті 49 Закону № 1798-VIII наділяють ВРП певними процесуальними повноваженнями щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин дисциплінарної справи.
60. Наділення ВРП Законом № 1798-VIII процесуальними повноваженнями щодо витребування документів/інформації, отримання пояснень від учасників дисциплінарної справи, дослідження доказів та виклику свідків для надання пояснень вказує на те, що законодавець поклав на цей орган обов`язок самостійно встановлювати обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. А також і самостійно оцінювати зібрані докази в межах дисциплінарного провадження на предмет їх чіткості та переконливості для підтвердження наявності підстав дисциплінарної відповідальності судді.
61. Вагомого значення такі повноваження дисциплінарного органу набувають з огляду на вимоги частини шістнадцятої статті 49 Закону № 1798-VІІІ, де підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою за умови, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими. 
62. Так, якщо у матеріалах дисциплінарної справи наявні пояснення чи показання третіх осіб, з яких витікають певні обставини, ВРП та її Дисциплінарна палата не позбавлені можливості, а за певних обставин і зобов`язані використати передбачені законом механізми для їх перевірки, зокрема шляхом виклику таких осіб [свідків] для надання пояснень під час розгляду дисциплінарної справи.
63. Отже, на мою думку, факт наявності в дисциплінарній справі матеріалів кримінального провадження [НСРД], які ВРП оцінювала з погляду наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, не звільняє ВРП від обов`язку самостійно перевірити відповідні відомості та здійснити комплексну оцінку доказів з урахуванням і інших матеріалів, зокрема здобутих за власною ініціативою цього органу. 
64. Застосовуючи цей висновок до обставин цієї справи, зауважую, що на його користь вказує і те, що скаржник упродовж розгляду цієї справи наполягав на фальсифікації окремих матеріалів кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, які Дисциплінарна палата та ВРП оцінювали в контексті встановлення в діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.
65. За спірних правовідносин ВРП та її Дисциплінарна палата, посилаючись на показання третіх осіб [свідків], які не були отримані безпосередньо в межах розгляду дисциплінарної справи, мала можливість у передбачений Законом № 1798-VІІІ спосіб їх перевірити, однак не цього не зробила. Наведене у свою чергу свідчить про неповноту дослідження обставин дисциплінарного проступку та, як наслідок, недостатнє мотивування ВРП рішення від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 2 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25. 
Суддя О. А. Губська