ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/301/26	

за позовом Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Менської міської ради, м. Мена, Чернігівська область 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград, Дніпропетровська область 
про стягнення 495 444,73 грн. 

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.
Корюківська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Менської міської ради звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення: 
- заборгованості за договором поставки № СК4/319 від 28.11.2023 у сумі 104 384,66 грн., з яких основний борг - 82 315,00 грн., пеня - 17 617,67 грн., інфляційні витрати - 2747,05 грн., 3% річних - 1 704,94 грн.;
- заборгованості за договором поставки № СК4/169 від 27.02.2024 у сумі 80 620,07 грн., з яких основний борг - 73 500,00 грн., пеня - 5 618,22 грн., інфляційні витрати - 958,15 грн., 3 % річних - 543,70 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/268-Т від 10.04.2024 у сумі 110 122,86 грн., з яких основний борг - 86 840,00 грн., пеня - 18 586,14 грн., інфляційні витрати - 2898,06 грн., 3 % річних - 1 798,66 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/653-Т від 02.09.2024 у сумі 102 157,02 грн., з яких основний борг - 80 558,35 грн., пеня - 17 241,69 грн., інфляційні витрати - 2688,43 грн., 3% річних - 1 668,55 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/738-Т від 24.09.2024 у сумі 98 160,12 грн., з яких основний борг - 77 406,50 грн., пеня - 16 567,11 грн., інфляційні витрати - 2583,24 грн., 3 % річних - 1 603,27 грн.
Ухвалою суду від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/301/26 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА.
Прокурор зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі – постачальник) та Менською міською радою (надалі - покупець) було укладено договори поставки № СК4/319 від 28.11.2023, № СК4/169 від 27.02.2024, № CК4/268-Т від 10.04.2024, № CК4/653-Т від 02.09.2024, № CК4/738-Т від 24.09.2024 (надалі - договори).
Прокурор вказав, що за умовами цих договорів постачальник прийняв на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар.
Прокурор вказав, що позивач виконав умови договорів, перерахував постачальнику передоплату у повному розмірі.
Однак, відповідач, за твердженням прокурора, порушив свої зобов`язання та не поставив покупцю товару повному обсязі у встановлені строки.
Невикористану частину передоплати відповідач, за твердженням прокурора, позивачу не повернув. Що і стало причиною виникнення спору.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач письмово викладеної правової позиції щодо позовних вимог прокурора не надав.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ. 
Предметом цього судового розгляду є вимоги прокурора про стягнення з відповідача:
- заборгованості за договором поставки № СК4/319 від 28.11.2023 у сумі 104 384,66 грн., з яких основний борг - 82 315,00 грн., пеня - 17 617,67 грн., інфляційні витрати - 2747,05 грн., 3% річних - 1 704,94 грн.;
- заборгованості за договором поставки № СК4/169 від 27.02.2024 у сумі 80 620,07 грн., з яких основний борг - 73 500,00 грн., пеня - 5 618,22 грн., інфляційні витрати - 958,15 грн., 3 % річних - 543,70 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/268-Т від 10.04.2024 у сумі 110 122,86 грн., з яких основний борг - 86 840,00 грн., пеня - 18 586,14 грн., інфляційні витрати - 2898,06 грн., 3 % річних - 1 798,66 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/653-Т від 02.09.2024 у сумі 102 157,02 грн., з яких основний борг - 80 558,35 грн., пеня - 17 241,69 грн., інфляційні витрати - 2688,43 грн., 3% річних - 1 668,55 грн.;
- заборгованості за договором поставки № CК4/738-Т від 24.09.2024 у сумі 98 160,12 грн., з яких основний борг - 77 406,50 грн., пеня - 16 567,11 грн., інфляційні витрати - 2583,24 грн., 3 % річних - 1 603,27 грн.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був оплачений позивачем товар, у якому розмірі; в які строки товар мав бути поставлений відповідачем), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був поставлений відповідачем оплачений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі – постачальник) та Менською міською радою (надалі - покупець) було укладено договори поставки № СК4/319 від 28.11.2023, № СК4/169 від 27.02.2024, № CК4/268-Т від 10.04.2024, № CК4/653-Т від 02.09.2024, № CК4/738-Т від 24.09.2024 (надалі - договори).
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цих договорів, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

1) Щодо правовідносин сторін за договором № СК4/319 від 28.11.2023.
Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).
Пунктом 10.2 договору визначено, що даний договір діє до 31.12.2023.
Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.
Найменування товару: Дизпаливо, Бензин А-95 (п. 1.2 договору).
Одиниця вимірювання: літр (п. 1.3 договору).
Кількість: згідно накладних на товар (п. 1.4 договору).
Ціна 1 літру товару: згідно накладних на товар (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 3.2 договору, загальна сума договору: 82 315 грн., у т.ч. ПДВ.
Пунктом 4.1 договору встановлені умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку - фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується рахунку - фактурі та накладної і дійсна протягом дня їх виписки.
Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. 
Позивач виконав умови договору, платіжною інструкцією № 2288 від 04.12.2023 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 82 315 грн. у якості передоплати за товар.
За видатковою накладною № 0004/0000417 від 28.11.2023 покупець отримав від постачальника паливні скретч-картки на відпуск товару на загальну суму 82 315 грн.
Відповідно до п. 1.5 договору, відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч - картками) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.
Згідно з п. 5.1 договору, строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).
Пунктом 5.2.1. договору передбачено, що передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.
Відповідно до п. 5.2.2 договору, скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.
Пунктом 5.3 договору визначено, що умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.
Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками. Скретч-картки за договором № СК4/319 від 28.11.2023 на загальну суму 82 315 грн. залишились не реалізовані.
Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у претензії № 04-20/750 від 18.04.2025, у якій просив останнього забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів або повернути суму передоплати.
Претензія № 04-20/7506 від 18.04.2025 була направлена на адресу постачальника 21.04.2025 засобами поштового зв`язку (поштове відправлення № 0505293003089).
Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).
В постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено правову позицію про те, що у постачальника виникає зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. 
Тобто, для визначення моменту виникнення у постачальника обов`язку повернути замовнику суму попередньої оплати, необхідно встановити строк настання обов`язку постачальника поставити товар.
Так, умовами договору № СК4/319 від 28.11.2023 не визначено строку поставки товарів.
Також і надані прокурором скретч-картки не містять терміну їх дії.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Верховний Суд у застосуванні положень частини другої статті 693 ЦК України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки закон не визначив форми пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 (на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі).
Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.
Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу про виконання грошового зобов`язання (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 в справі № 522/799/16-ц.
З наданих прокурором доказів, що підтверджують відправлення претензії № 04-20/7506 від 18.04.2025 на адресу відповідача, неможливо встановити дату вручення останньому такої претензії або оформлення підприємством зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення.
За таких обставин, строк поставки відповідачем товару за договором № СК4/319 від 28.11.2023 слід обліковувати таким чином.
Згідно з пп. 2 п. 1 частини ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (чинних станом на момент здійснення спірного поштового направлення), нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,
де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;
1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.
А отже, претензію № 04-20/7506 від 18.04.2025 слід вважати врученою відповідачу 26.04.2025 (21.04.2025 + 5 днів = 26.04.2025).
Як було вказано вище, згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Однак, у претензії № 04-20/7506 від 18.04.2025 покупець просив постачальника забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів. Тобто, за власною ініціативою встановив строк виконання обов`язку постачальника більший, аніж визначено ч. 2 ст. 530 ЦК України. Що є безумовним правом покупця.
Відтак, відповідач мав поставити позивачу товар у строк протягом 10 днів з дня вручення йому претензії, тобто до 06.05.2025 включно.
Відповідач порушив свої зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 82 315 грн. до 06.05.2025.
Відтак, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 82 315 грн. наступного дня після спливу строку поставки - 07.05.2025.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 82 315 грн.
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про повернення суми попередньої оплати за договором № СК4/319 від 28.11.2023 у розмірі 82 315 грн. є обґрунтованими.
Також згідно з п. 7.2. договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
На підставі пункту 7.2. договору, за порушення строків повернення передоплати, прокурор нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 у розмірі 17 617,67 грн.
Перевіривши наданий розрахунок пені, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 82 315 грн. за договором Nє СК4/319 від 28.11.2023 - 07.05.2025.
Крім того, прокурором не було враховано приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (що була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За розрахунком суду, пеня на суму боргу 82 315 грн. за період з 08.05.2025 по 07.11.2025 становить 12 863,69 грн.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені за договором № СК4/319 від 28.11.2023 є обґрунтованими у розмірі 12 863,69 грн.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст. 625 ЦК України, прокурор нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 2 474,05 грн. за загальний період з травня 2025 року по листопад 2025 року та 3% річних у розмірі 17 617,67 грн. за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026. 
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 82 315 грн. за період з 08.05.2025 по 05.01.2026 становлять 12 863,69 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за договором № СК4/319 від 28.11.2023 є обґрунтованими у розмірі 12 863,69 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційної складової, наданий прокурором, суд встановив, що він виконаний правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової за договором №СК4/319 від 28.11.2023 у розмірі 2 474,05 грн. є обґрунтованими.

2) Щодо правовідносин сторін за договором № СК4/169 від 27.02.2024.
Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).
Пунктом 10.2 договору визначено, що даний договір діє до 31.12.2024.
Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.
Найменування товару: Дизпаливо (п. 1.2 договору).
Одиниця вимірювання: літр (п. 1.3 договору).
Кількість: згідно накладних на товар (п. 1.4 договору).
Ціна 1 літру товару: згідно накладних на товар (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 3.2 договору, загальна сума договору: 98 000 грн., у т.ч. ПДВ.
Пунктом 4.1 договору встановлені умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку - фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується рахунку - фактурі та накладної і дійсна протягом дня їх виписки.
Позивач виконав умови договору, платіжною інструкцією № 306 від 05.03.2024 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 98 000 грн. у якості передоплати за товар.
За видатковою накладною № 0004/0000375 від 27.02.2024 покупець отримав від постачальника паливні скретч-картки на відпуск товару на загальну суму 98 000 грн.
Відповідно до п. 1.5 договору, відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч - картками) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.
Згідно з п. 5.1 договору, строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).
Пунктом 5.2.1. договору передбачено, що передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.
Відповідно до п. 5.2.2 договору, скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.
Пунктом 5.3 договору визначено, що умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.
Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Всього відповідачем було поставлено позивачу нафтопродукти на загальну суму 24 500 грн. Скретч-картки за договором № СК4/169 від 27.02.2024 на загальну суму 73 500 грн. залишились не реалізовані.
Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у претензії № 04-20/1748 від 24.09.2025, у якій просив останнього забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів або повернути суму передоплати.
Претензія 04-20/1748 від 24.09.2025 була направлена на адресу постачальника 25.09.2025 засобами поштового зв`язку (поштове відправлення № 1560000150338).
Поштове відправлення № 1560000150338, 30.09.2025 було повернуто органом поштового зв`язку відправнику з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).
В постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено правову позицію про те, що у постачальника виникає зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. 
Тобто, для визначення моменту виникнення у постачальника обов`язку повернути замовнику суму попередньої оплати, необхідно встановити строк настання обов`язку постачальника поставити товар.
Так, умовами договору Nє СК4/169 від 27.02.2024 не визначено строку поставки товарів.
Також і надані прокурором скретч-картки не містять терміну їх дії.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Верховний Суд у застосуванні положень частини другої статті 693 ЦК України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки закон не визначив форми пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 (на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі).
Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.
Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу про виконання грошового зобов`язання (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 в справі № 522/799/16-ц.
Як було вказано вище, поштове відправлення № 1560000150338, яким на адресу відповідача направлялась претензія № 04-20/1748 від 24.09.2025, 30.09.2025 було повернуто органом поштового зв`язку відправнику з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
А отже, претензію № 04-20/1748 від 24.09.2025 слід вважати врученою відповідачу 30.09.2025.
Як було вказано вище, згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Однак, у претензії № 04-20/1748 від 24.09.2025 покупець просив постачальника забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів. Тобто, за власною ініціативою встановив строк виконання обов`язку постачальника більший, аніж визначено ч. 2 ст. 530 ЦК України. Що є безумовним правом покупця.
Відтак, відповідач мав поставити позивачу товар у строк протягом 10 днів з дня вручення йому претензії, тобто до 10.10.2025 включно.
Відповідач порушив свої зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 73 500 грн. до 10.10.2025.
Відтак, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 73 500 грн. наступного дня після спливу строку поставки - 11.10.2025.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 73 500 грн.
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про повернення суми попередньої оплати за договором № СК4/169 від 27.02.2024 у розмірі 73 500 грн. є обґрунтованими.
Також згідно з п. 7.2. договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
На підставі пункту 7.2. договору, за порушення строків повернення передоплати, прокурор нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 08.10.2025 по 05.01.2026 у розмірі 5 618,22 грн.
Перевіривши наданий розрахунок пені, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 73 500 грн. за договором № СК4/169 від 27.02.2024 - 11.10.2025.
За розрахунком суду, пеня на суму боргу 73 500 грн. за період з 12.10.2025 по 05.01.2026 становить 5 368,52 грн.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені за договором № СК4/169 від 27.02.2024 є обґрунтованими у розмірі 5 368,52 грн.
На підставі ст. 625 ЦК України, прокурор нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 958,15 грн. за загальний період з жовтня 2025 року по листопад 2025 року та 3% річних у розмірі 543,70 грн. за загальний період з 08.10.2025 по 05.01.2026. 
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 73 500 грн. за період з 12.10.2025 по 05.01.2026 становлять 519,53 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за договором № СК4/169 від 27.02.2024 є обґрунтованими у розмірі 519,53 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційної складової, наданий прокурором, суд встановив, що він виконаний правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової за договором № СК4/169 від 27.02.2024 у розмірі 958,15 грн. є обґрунтованими.

3) Щодо правовідносин сторін за договором № CК4/268-Т від 10.04.2024.
Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується у 2024 році в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати покупцю товар, зазначений у п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Згідно з п. 1.2 договору, найменування товару: "Бензин А-95, дизельне паливо в скретч - картках)" (ДК 021:2015:091300000-9 Нафта і дистиляти) (надалі - товар).
Пунктом 1.5 договору передбачено, що обсяг товару, його марки та вартісні і цінові показники узгоджуються та зазначаються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.
Відповідно до п. 3.1 договору, загальна сума цього договору визначається на підставі специфікацій та становить 86 840 грн., у т.ч. ПДВ 14 473,33 грн.
На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо.
Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець сплачує вартість товару протягом 30 банківських днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної за наявності бюджетного фінансування.
Позивач виконав умови договору, платіжними інструкціями № 674 від 16.04.2024, № 675 від 16.04.2024 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 86 840 грн. у якості передоплати за товар.
За видатковою накладною № 0004/0000669 від 11.04.2024 покупець отримав від постачальника паливні скретч-картки на відпуск товару на загальну суму 86 840 грн.
Пунктом 2.2 договору встановлено, що відпуск Товару на АЗС (повинна бути на території м. Мени) здійснюється за довірчими документами (в скретч-картках) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Згідно з п. 5.2 договору, строк поставки товару - до 12.04.2024 (згідно з заявками покупця).
Пунктом 5.10 договору передбачено, що відпуск продавцем товару здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця за пред`явленим товаром (в скретч-картках) номіналом 10, 15 та 20 літрів зі строком дії не менше 3 календарних років з дати їх отримання покупцем згідно накладної.
Відповідно до п. 5.13 договору, продавець зобов`язаний забезпечити безперебійну заправку транспортних засобів покупця у власній роздрібній мережі АЗС відповідно до режиму (розкладу) їх роботи.
Пунктом 5.14 договору визначено, що заправка транспортних засобів покупця здійснюється на підставі товару в асортименті та кількості, вказаних в них.
При цьому, слід зауважити, що "Товаром" за текстом цього договору іменуються саме скретч-картки на отримання нафтопродуктів, а не самі нафтопродукти.
Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками. Скретч-картки за договором № CК4/268-Т від 10.04.2024 на загальну суму 86 840 грн. залишились не реалізовані.
Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у претензії № 04-20/750 від 18.04.2025, у якій просив останнього забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів або повернути суму передоплати.
Так, умовами договору Nє CК4/268-Т від 10.04.2024 не визначено строку поставки товарів.
Також і надані прокурором скретч-картки не містять терміну їх дії.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, претензію № 04-20/7506 від 18.04.2025 слід вважати врученою відповідачу 26.04.2025. Відповідач мав поставити позивачу товар у строк протягом 10 днів з дня вручення йому претензії, тобто до 06.05.2025 включно.
Відповідач порушив свої зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 86 840 грн. до 06.05.2025.
Відтак, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 86 840 грн. наступного дня після спливу строку поставки - 07.05.2025.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 86 840 грн.
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про повернення суми попередньої оплати за договором № CК4/268-Т від 10.04.2024 у розмірі 86 840 грн. є обґрунтованими.
Також згідно з п. 7.3. договору, у випадку відмови продавця від надання товару покупцю або його недопоставки, чи порушення термінів їх надання, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки.
На підставі пункту 7.3. договору прокурор нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 у розмірі 18 586,14 грн.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Так, за умовами договору № CК4/268-Т від 10.04.2024 передбачено обов`язок продавця сплатити покупцю пеню за порушення негрошового зобов`язання з поставки товару. Насупроти приписам пунктів 7.2 договорів № СК4/319 від 28.11.2023 та Nє СК4/169 від 27.02.2024, якими передбачено відповідальність обох сторін у вигляді пені за порушення своїх зобов`язань за цими договорами без конкретизації їх виду (грошове або негрошове).
Оскільки ані договором № CК4/268-Т від 10.04.2024, ані актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись за невиконання продавцем зобов`язання з повернення суми передоплати, пеня за порушення відповідачем саме грошового зобов`язання не може бути нарахована.
Щодо нарахування пені за договором № CК4/268-Т від 10.04.2024 за порушення відповідачем строків поставки товару (негрошового зобов`язання).
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, відповідач мав поставити позивачу товар на суму 86 840 грн. у строк до 06.05.2025 включно.
Частиною 1 ст. 598 встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Як встановлено судом, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 07.05.2025.
Тобто, порушення відповідачем виконання негрошового зобов`язання з поставки товару виникло б з 07.05.2025. Однак, з 07.05.2025 негрошове зобов`язання припинилось внаслідок виникнення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.
А відтак, нарахування прокурором пені за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 є безпідставним.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 18 586,14 грн. за договором Nє CК4/268-Т від 10.04.2024 є не обґрунтованими.
На підставі ст. 625 ЦК України, прокурор нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 2 898,06 грн. за загальний період з травня 2025 року по листопад 2025 року та 3% річних у розмірі 1 798,66 грн. за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026. 
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 86 840 грн. за період з 08.05.2025 по 05.01.2026 становлять 1 734,42 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за договором № CК4/268-Т від 10.04.2024 є обґрунтованими у розмірі 1 734,42 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційної складової, наданий прокурором, суд встановив, що він виконаний правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової за договором №CК4/268-Т від 10.04.2024 у розмірі 2 898,06 грн. є обґрунтованими.

4) Щодо правовідносин сторін за договором № CК4/653-Т від 02.09.2024.
Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується у 2024 році в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати покупцю товар, зазначений у п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Згідно з п. 1.2 договору, найменування товару: "Бензин А-95, дизельне паливо в скретч - картках)" (ДК 021:2015:091300000-9 Нафта і дистиляти) (надалі - товар).
Пунктом 1.5 договору передбачено, що обсяг товару, його марки та вартісні і цінові показники узгоджуються та зазначаються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (додаток № 1).
Відповідно до п. 3.1 договору, загальна сума цього договору визначається на підставі специфікацій та становить 128 303,35 грн., у т.ч. ПДВ 21 383,90 грн.
На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо.
Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець сплачує вартість товару протягом 30 банківських днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної за наявності бюджетного фінансування.
Позивач виконав умови договору, платіжними інструкціями № 1638 від 03.09.2024, № 1637 від 03.09.2024 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 128 303,35 грн. у якості передоплати за товар.
За видатковою накладною № 0004/0001773 від 02.09.2024 покупець отримав від постачальника паливні скретч-картки на відпуск товару на загальну суму 128 303,35 грн.
Пунктом 2.2 договору встановлено, що відпуск Товару на АЗС (повинна бути на території м. Мени) здійснюється за довірчими документами (в скретч-картках) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Згідно з п. 5.2 договору, строк поставки товару - до 13.09.2024 (згідно з заявками покупця).
Пунктом 5.10 договору передбачено, що відпуск продавцем товару здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця за пред`явленим товаром (в скретч-картках) номіналом 10, 15 та 20 літрів зі строком дії не менше 3 календарних років з дати їх отримання покупцем згідно накладної.
Відповідно до п. 5.13 договору, продавець зобов`язаний забезпечити безперебійну заправку транспортних засобів покупця у власній роздрібній мережі АЗС відповідно до режиму (розкладу) їх роботи.
Пунктом 5.14 договору визначено, що заправка транспортних засобів покупця здійснюється на підставі товару в асортименті та кількості, вказаних в них.
При цьому, слід зауважити, що "Товаром" за текстом цього договору іменуються саме скретч-картки на отримання нафтопродуктів, а не самі нафтопродукти.
Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками у повному обсязі. Всього відповідачем було поставлено позивачу нафтопродукти на загальну суму 47 745 грн. Скретч-картки за договором № CК4/653-Т від 02.09.2024 на загальну суму 80 558,35 грн. залишились не реалізовані.
Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у претензії № 04-20/750 від 18.04.2025, у якій просив останнього забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів або повернути суму передоплати.
Так, умовами договору № CК4/653-Т від 02.09.2024 не визначено строку поставки товарів.
Також і надані прокурором скретч-картки не містять терміну їх дії.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, претензію № 04-20/7506 від 18.04.2025 слід вважати врученою відповідачу 26.04.2025. Відповідач мав поставити позивачу товар у строк протягом 10 днів з дня вручення йому претензії, тобто до 06.05.2025 включно.
Відповідач порушив свої зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 80 558,35 грн. до 06.05.2025.
Відтак, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 80 558,35 грн. наступного дня після спливу строку поставки - 07.05.2025.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 80 558,35 грн.
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про повернення суми попередньої оплати за договором Nє CК4/653-Т від 02.09.2024 у розмірі 80 558,35 грн. є обґрунтованими.
Також згідно з п. 7.3. договору, у випадку відмови продавця від надання товару покупцю або його недопоставки, чи порушення термінів їх надання, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки.
На підставі пункту 7.3. договору прокурор нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 у розмірі 17 241,69 грн.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Так, за умовами договору № CК4/653-Т від 02.09.2024 передбачено обов`язок продавця сплатити покупцю пеню за порушення негрошового зобов`язання з поставки товару. Насупроти приписам пунктів 7.2 договорів № СК4/319 від 28.11.2023 та № СК4/169 від 27.02.2024, якими передбачено відповідальність обох сторін у вигляді пені за порушення своїх зобов`язань за цими договорами без конкретизації їх виду (грошове або негрошове).
Оскільки ані договором № CК4/653-Т від 02.09.2024, ані актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись за невиконання продавцем зобов`язання з повернення суми передоплати, пеня за порушення відповідачем саме грошового зобов`язання не може бути нарахована.
Щодо нарахування пені за договором № CК4/653-Т від 02.09.2024 за порушення відповідачем строків поставки товару (негрошового зобов`язання).
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, відповідач мав поставити позивачу товар на суму 80 558,35 грн. у строк до 06.05.2025 включно.
Частиною 1 ст. 598 встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Як встановлено судом, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 07.05.2025.
Тобто, порушення відповідачем виконання негрошового зобов`язання з поставки товару виникло б з 07.05.2025. Однак, з 07.05.2025 негрошове зобов`язання припинилось внаслідок виникнення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.
А відтак, нарахування прокурором пені за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 є безпідставним.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 17 241,69 грн. за договором № CК4/653-Т від 02.09.2024 є не обґрунтованими.
На підставі ст. 625 ЦК України, прокурор нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 2 688,43 грн. за загальний період з травня 2025 року по листопад 2025 року та 3% річних у розмірі 1 668,55 грн. за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026. 
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 80 558,35 грн. за період з 08.05.2025 по 05.01.2026 становлять 1 608,96 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за договором № CК4/653-Т від 02.09.2024 є обґрунтованими у розмірі становлять 1 608,96 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційної складової, наданий прокурором, суд встановив, що він виконаний правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової за договором №CК4/653-Т від 02.09.2024 у розмірі 2 688,43 грн. є обґрунтованими.

5) Щодо правовідносин сторін за договором № CК4/738-Т від 24.09.2024.
Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується у 2024 році в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати покупцю товар, зазначений у п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Згідно з п. 1.2 договору, найменування товару: "Бензин А-95, дизельне паливо в скретч - картках)" (ДК 021:2015:091300000-9 Нафта і дистиляти) (надалі - товар).
Пунктом 1.5 договору передбачено, що обсяг товару, його марки та вартісні і цінові показники узгоджуються та зазначаються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (додаток № 1).
Відповідно до п. 3.1 договору, загальна сума цього договору визначається на підставі специфікацій та становить 77 406,50 грн., у т.ч. ПДВ 12 901,08 грн.
На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо.
Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець сплачує вартість товару протягом 30 банківських днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної за наявності бюджетного фінансування.
Позивач виконав умови договору, платіжною інструкцією № 1800 від 26.09.2024 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 77 406,50 грн. у якості передоплати за товар.
За видатковою накладною № 0004/0001981 від 25.09.2024 покупець отримав від постачальника паливні скретч-картки на відпуск товару на загальну суму 77 406,50 грн.
Пунктом 2.2 договору встановлено, що відпуск Товару на АЗС (повинна бути на території м. Мени) здійснюється за довірчими документами (в скретч-картках) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Згідно з п. 5.2 договору, строк поставки товару - до 04.10.2024 (згідно з заявками покупця).
Пунктом 5.10 договору передбачено, що відпуск продавцем товару здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця за пред`явленим товаром (в скретч-картках) номіналом 10, 15 та 20 літрів зі строком дії не менше 3 календарних років з дати їх отримання покупцем згідно накладної.
Відповідно до п. 5.13 договору, продавець зобов`язаний забезпечити безперебійну заправку транспортних засобів покупця у власній роздрібній мережі АЗС відповідно до режиму (розкладу) їх роботи.
Пунктом 5.14 договору визначено, що заправка транспортних засобів покупця здійснюється на підставі товару в асортименті та кількості, вказаних в них.
При цьому, слід зауважити, що "Товаром" за текстом цього договору іменуються саме скретч-картки на отримання нафтопродуктів, а не самі нафтопродукти.
Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу пальне за придбаними останнім скретч - картками. Скретч-картки за договором № CК4/738-Т від 24.09.2024 на загальну суму 77 406,50 грн. залишились не реалізовані.
Про неможливість фактичної реалізації придбаних скретч-карток позивач повідомив відповідача у претензії № 04-20/750 від 18.04.2025, у якій просив останнього забезпечити наявність пального на АЗС протягом 10 календарних днів або повернути суму передоплати.
Так, умовами договору № CК4/738-Т від 24.09.2024 не визначено строку поставки товарів.
Також і надані прокурором скретч-картки не містять терміну їх дії.
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, претензію № 04-20/7506 від 18.04.2025 слід вважати врученою відповідачу 26.04.2025. Відповідач мав поставити позивачу товар у строк протягом 10 днів з дня вручення йому претензії, тобто до 06.05.2025 включно.
Відповідач порушив свої зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 80 558,35 грн. до 06.05.2025.
Відтак, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу невикористану частину попередньої оплати у розмірі 77 406,50 грн. наступного дня після спливу строку поставки - 07.05.2025.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу суму передоплати у розмірі 77 406,50 грн.
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про повернення суми попередньої оплати за договором № CК4/738-Т від 24.09.2024 у розмірі 77 406,50 грн. є обґрунтованими.
Також згідно з п. 7.3. договору, у випадку відмови продавця від надання товару покупцю або його недопоставки, чи порушення термінів їх надання, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки.
На підставі пункту 7.3. договору прокурор нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 у розмірі 16 567,11 грн.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Так, за умовами договору № CК4/738-Т від 24.09.2024 передбачено обов`язок продавця сплатити покупцю пеню за порушення негрошового зобов`язання з поставки товару. Насупроти приписам пунктів 7.2 договорів № СК4/319 від 28.11.2023 та № СК4/169 від 27.02.2024, якими передбачено відповідальність обох сторін у вигляді пені за порушення своїх зобов`язань за цими договорами без конкретизації їх виду (грошове або негрошове).
Оскільки ані договором № CК4/738-Т від 24.09.2024, ані актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись за невиконання продавцем зобов`язання з повернення суми передоплати, пеня за порушення відповідачем саме грошового зобов`язання не може бути нарахована.
Щодо нарахування пені за договором № CК4/738-Т від 24.09.2024 за порушення відповідачем строків поставки товару (негрошового зобов`язання).
Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, відповідач мав поставити позивачу товар на суму 77 406,50 грн. у строк до 06.05.2025 включно.
Частиною 1 ст. 598 встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Як встановлено судом, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 07.05.2025.
Тобто, порушення відповідачем виконання негрошового зобов`язання з поставки товару виникло б з 07.05.2025. Однак, з 07.05.2025 негрошове зобов`язання припинилось внаслідок виникнення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.
А відтак, нарахування прокурором пені за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026 є безпідставним.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 16 567,11 грн. за договором Nє CК4/738-Т від 24.09.2024 є не обґрунтованими.
На підставі ст. 625 ЦК України, прокурор нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 2 583,24 грн. за загальний період з травня 2025 року по листопад 2025 року та 3% річних у розмірі 1 603,27 грн. за загальний період з 29.04.2025 по 05.01.2026. 
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що прокурором було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
За розрахунком суду, 3% річних на суму боргу 77 406,50 грн. за період з 08.05.2025 по 05.01.2026 становлять 1 546,01 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних за договором № CК4/738-Т від 24.09.2024 є обґрунтованими у розмірі становлять 1 546,01 грн.
Перевіривши розрахунок інфляційної складової, наданий прокурором, суд встановив, що він виконаний правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової за договором №CК4/738-Т від 24.09.2024 у розмірі 2 583,24 грн. є обґрунтованими.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ПРЕДСТАВНИЦТВА ПРОКУРОРОМ ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ ДАНОГО СПОРУ:
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. 
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). 
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). 
У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
У відносинах щодо розрахунків з постачальником товару за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у підпунктах 6.27-6.29 постанови від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 та підпунктах 6.30-6.32 постанови від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18).
Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади.
Оскільки засновником комунального закладу та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що фінансує і контролює діяльність такого комунального закладу, а також зобов`язаний контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання зазначеним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Вищевказаний висновок щодо застосування норм права зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
У даному випадку, компетентними органами для звернення до суду з цим позовом є Менська міська рада, як замовник за спірними договорами поставки.
Прокурором направлялися до Менської міської ради листи від 23.09.2025 № 51/77-3915ВИХ-25, від 18.11.2025 № 51-77-4743ВИХ-25 в яких повідомлялося про встановлені факти порушення постачальником умов спірних договорів поставки та ставилось питання щодо здійснених замовником заходів претензійно-позовної роботи, направлених на повернення невикористаних грошових коштів.
У листах № 04-17/1289 від 14.07.2025, № 04-17/1971 від 24.10.2025 представник Менської міської ради повідомив, що на адресу постачальника ним було направлено претензію; із позовом до суду покупець звертатись наміру не має.
Також прокурором було направлено до Менської міської ради повідомлення від 07.01.2025 №51-72-53ВИХ-26 в порядку абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо звернення до компетентного органу до подання позову.
Порушення ж інтересів держави у даному випадку полягає у нецільовому використанні бюджетних коштів територіальної громади. Інтересів територіальної громади, в свою чергу, є складовою інтересів держави. 
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 викладено висновок про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Забезпечення цільового використання бюджетних коштів є безумовним інтересом держави.
Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. 
Під час розгляду цієї справи судом було встановлено факт порушення відповідачем інтересів держави та факт нездійснення компетентними органами захисту порушених інтересів. Учасниками справи, в свою чергу, не було спростовано обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, для обґрунтування підстав для представництва.
За таких обставин, в даному випадку наявні підстави для звернення прокурора до суду за даним позовом в інтересах держави в особі Менської міської ради.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається прокурор, доводяться тендерною документацією (т. 1 а.с. 55 - 74), листуванням між сторонами (т. 1 а.с. 75 - 79, 165 - 168), договорами поставки, видатковими накладними та платіжними інструкціями (т. 1 а.с. 80 - 105), претензією з доказами направлення (т. 1 а.с. 106 - 112), копіями невикористаних скретч-карток (т. 1 а.с. 113), бухгалтерською довідкою (т. 1 а.с. 141 - 142), службовими записками (т. 1 а.с. 143 - 158), фотоматеріалами (т. 1 а.с. 159 - 163), листом № 04-20/198 від 28.01.2025 (т. 1 а.с. 164), повідомленням від 07.01.2025 № 51-72-53ВИХ-26 (т. 1 а.с. 184).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення з відповідача:
- заборгованості за договором поставки Nє СК4/319 від 28.11.2023: основний борг - 82 315,00 грн., пеня - 12 863,69 грн., інфляційні витрати - 2747,05 грн., 3% річних - 1 644,04 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє СК4/169 від 27.02.2024: основний борг - 73 500,00 грн., пеня - 5 368,52 грн., інфляційні витрати - 958,15 грн., 3 % річних - 519,53 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/268-Т від 10.04.2024: основний борг - 86840,00 грн., інфляційні витрати - 2 898,06 грн., 3 % річних - 1 734,42 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/653-Т від 02.09.2024: основний борг - 80558,35 грн., інфляційні витрати - 2688,43 грн., 3% річних - 1 608,96 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/738-Т від 24.09.2024: основний борг - 77406,50 грн., інфляційні витрати - 2 583,24 грн., 3 % річних - 1 546,01 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача:
- заборгованості за договором поставки Nє СК4/319 від 28.11.2023: пеня - 4 753,98 грн., 3% річних - 60,90 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє СК4/169 від 27.02.2024: пеня - 249,70 грн., 3 % річних - 24,17 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/268-Т від 10.04.2024: пеня - 18 586,14 грн., 3% річних - 64,24 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/653-Т від 02.09.2024: пеня - 17 241,69 грн., 3% річних - 59,59 грн.;
- заборгованості за договором поставки Nє CК4/738-Т від 24.09.2024: пеня - 16 567,11 грн., 3% річних - 57,26 грн. 
- слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (місце реєстрації: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, б. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь Менської міської ради (місце реєстрації: вул. Героїв АТО, 6, м. Мена, Чернігівстка область, 15600; ідентифікаційний код 03196222) заборгованість за договором поставки № СК4/319 від 28.11.2023: основний борг - 82 315,00 грн., пеня - 12 863,69 грн., інфляційні витрати - 2 747,05 грн., 3% річних - 1 644,04 грн.; заборгованість за договором поставки № СК4/169 від 27.02.2024: основний борг - 73 500,00 грн., пеня - 5 368,52 грн., інфляційні витрати - 958,15 грн., 3 % річних - 519,53 грн.; заборгованість за договором поставки № CК4/268-Т від 10.04.2024: основний борг - 86840,00 грн., інфляційні витрати - 2 898,06 грн., 3 % річних - 1 734,42 грн.; заборгованість за договором поставки № CК4/653-Т від 02.09.2024: основний борг - 80 558,35 грн., інфляційні витрати - 2688,43 грн., 3% річних - 1 608,96 грн.; заборгованість за договором поставки №CК4/738-Т від 24.09.2024: основний борг - 77 406,50 грн., інфляційні витрати - 2 583,24 грн., 3 % річних - 1 546,01 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (місце реєстрації: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, б. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь Чернігівської обласної прокуратури (місце реєстрації: 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Князя Чорного, будинок 9; ідентифікаційний код 02910114) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 566,70 грн.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача: заборгованості за договором поставки № СК4/319 від 28.11.2023: пеня - 4 753,98 грн., 3% річних - 60,90 грн.; заборгованості за договором поставки № СК4/169 від 27.02.2024: пеня - 249,70 грн., 3 % річних - 24,17 грн.; заборгованості за договором поставки № CК4/268-Т від 10.04.2024: пеня - 18 586,14 грн., 3 % річних - 64,24 грн.; заборгованості за договором поставки № CК4/653-Т від 02.09.2024: пеня - 17 241,69 грн., 3% річних - 59,59 грн.; заборгованості за договором поставки № CК4/738-Т від 24.09.2024: пеня - 16 567,11 грн., 3 % річних - 57,26 грн.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений та підписаний 02.06.2026.

Суддя М.О. Ніколенко