Справа № 362/3259/25
Провадження № 2/362/660/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
Головуючого: судді Мартинцової І.О.,
за участі секретаря - Жеребко Ю.І., Муляви А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства,-
В С Т А Н О В И В :
В травні 2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій остання просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису № 40 від 07.08.1997 року про народження ОСОБА_5 , зазначивши відомості про батька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої в свідоцтві про її народження зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Оскільки мати позивача не була в зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, а лише проживала з ним у громадянському шлюбі, то при реєстрації актового запису про народження доньки (позивача) було здійснено запис про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 сімейного кодексу України за вказівкою матері. Матір позивача згодом позбавили батьківських прав і позивач залишилася проживати з батьком та бабусею, яка згодом стала опікуном для дитини. ІНФОРМАЦІЯ_4 бабуся позивача – ОСОБА_8 померла. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті баби, однак отримала відмову, мотивовану тим, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок між бабою та онукою. В зв`язку з цим, для захисту своїх майнових прав та інтересів позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. 
Процесуальні дії.
Ухвалою суду від 04 червня 2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 25.09.2025 року про справі було призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу та зупинено провадження у справі. 
19.12.2025 року до суду надійшов висновок експерта. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 року відновлено провадження у справі. 
Ухвалою від 19.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від позивача 08.06.2026 року надійшла письмова заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не з`явився, подавши 23.09.2026 року заяву (а.с.82), в якій просить проводити розгляд справи без його участі, факт того, що він є рідним батьком позивача визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_2 , будучи неодноразово повідомленою про день та час розгляду справи (поштові повідомлення містяться в матеріалах справи (а.с.63,64,81,101)) в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, про причини неявки суд не повідомила, в зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в справі матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , про що виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про що в книгу записів актів громадянського стану про народження 07.08.1997 року зроблено відповідний запис № 40. При цьому батьками ОСОБА_5 зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_5 № 00008730091 від 10.02.2011 року відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.9-10).
Рішенням виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 2 від 24.01.2001 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав на неповнолітню доньку ОСОБА_9 , 1997 р.н. (рішення суду № 2-1172 від 16.11.2000 року) ОСОБА_10 призначено опікуном над неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
З довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області № 3.59/80 від 25.03.2025 року встановлено, що до актового запису № 40 від 07.08.1997 року про народження ОСОБА_5 розпорядженням Васильківської РДА Київської області № 119 від 25.03.2002 року – 02.10.2002 року внесені зміни та виправлено прізвище дитини з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».
Зі змісту заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Пясецькою Л.М. 07.02.2012 року ОСОБА_8 на випадок власної смерті заповідала ОСОБА_5 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
14.02.2019 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_13 , змінивши дошлюбне прізвище на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8).
Однак, постановою державного нотаріуса Другої васильківської державної нотаріальної контори № 318/02-31 від 25.05.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її рідної баби ОСОБА_10 , оскільки спадкоємцем не надані документи, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем як між бабою та онукою. 
Саме дані обставини стали передумовою звернення позивача з даним позовом до суду. 
Вважаючи себе донькою ОСОБА_3 , позивачем ініційоване питання призначення по справі судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу, проведення якої ухвалою суду від 25.09.2025 року було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с.86-88).
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15.06.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 5) роз`яснив, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Отже, підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».
Згідно п. 3 Методичних рекомендацій, батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.
Відповідно до висновку експерта №103-157-2025 від 11.12.2025 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 складає величину 99,99%, що за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини – біологічне батьківство вважається доведеним. ( а.с. 103-106).
Верховний суд у постановах від 23.10.2019, справа № 382/2559/15-ц і від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична, молекулярно-генетична експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації
№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_1 .
За таких обставин, вимога позивача про визнання батьківства підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами (надалі-Правила), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.
Відповідно до вимог п. 2.16.4 Правил - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
В зв`язку з вищевказаним та підтвердженням батьківства ОСОБА_3 підлягають також задоволенню вимоги позивача щодо внесення змін до актового запису про її народження в частині зазначення відомостей про батька. 
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 197,200, 206, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 121, 122, 128, 129, 133, 134 СК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Глевахи, Васильківського району Київської області.
Внести зміни до актового запису № 40 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який складено 07.08.1997 року виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, а саме: у графі «відомості про батька» вказати « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 10.06.2026.
Суддя Мартинцова І.О.