ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/1721/26
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про:
- визнання протиправним рішення №155950024954 від 27.10.2025 року про відмову у призначення пенсії по інвалідності та не зарахування періодів роботи з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року та з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року згідно трудової книжки від 19.08.1977;
- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 19.10.2025 року та зарахувати періоди роботи з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року та з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року згідно трудової книжки від 19.08.1977. 
Позивач зазначає, що 19.10.2025 року з досягненням 65 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду його звернення Відповідач прийняв оскаржуване рішення №155950024954 від 27.10.2025 року про відмову у призначення пенсії по інвалідності та не зарахування періодів роботи з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року та з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року згідно трудової книжки від 19.08.1977 року. Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Відповідачем безпідставно зроблено висновок про відсутність підстав для зарахування до його загального страхового стажу вказані періоди його роботи.

Ухвалою суду від 26.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення пенсії по інвалідності особам, що досягли 65 річного віку можливе за наявності не менше 15 років загального страхового стажу. За результатами розгляду заяви Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду загального страхового стажу. До страхового стажу Позивача не було зараховано по причині внесення записів до трудової книжки Позивача з порушеннями вимог чинного законодавства.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі за віком, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 19.10.2025 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.19).
За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем, було прийнято оскаржуване рішення №155950024954 від 27.10.2025 року про відмову у призначення пенсії по інвалідності (а.с.20).
Таке рішення Відповідача не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні та у відзиві Відповідача, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача відповідного страхового стажу (не менше 15 років), необхідного для призначення пенсії по інвалідності з досягнення 65 річного віку.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (19.10.2025 року) був особою, якій виповнилося повні 65 роки. 
Згідно з витягу з рішення експертної ради з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів пенсійного фонду України Позивачу з 20.08.2025 року встановлену другу групу інвалідності (а.с.21).
Судом встановлено та визнається представником Відповідача, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії була надана, окрім іншого, копія трудової книжки від 19.08.1977 року, про що зазначено в розписці-повідомленні про прийняття від Позивача заяви та документів.
Як вже зазначалося судом, суть спору зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача окремих періодів його роботи, а саме:
- з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року в Ждановському морському торговому порту по причині відсутності інформації про перейменування підприємства;
- з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року в Маріупольській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" по причині відсутності Реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків.

Відповідно до доводів Відповідача неврахування періоду роботи Позивача з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року в Ждановському морському торговому порту мало місце по причині відсутності в трудовій книжці інформації про перейменування підприємства.
Крім того, як стверджується у відзиві на позов, всі записи в трудовій книжці повинні бути підтверджені підписом відповідальної особи. 

Такі доводи Відповідача в певній мірі узгоджуються із вимогами чинного законодавства, але є алогічними з огляду на таке. 
По-перше, оскаржуване рішення не містить жодного правового обґрунтування необхідності відображення в трудовій книжці інформації про перейменування підприємства та підтвердження таких записів в трудовій книжці підписом відповідальної особи. Оскаржуване рішення взагалі не містить інформації щодо наявності самого перейменування підприємства в спірний період з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року.
По - друге, за приписами п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Тобто, Відповідач безпідставно ототожнив термін "внесення записів до трудової книжки власником або уповноваженим ним органом" із терміном "підтверджені підписом відповідальної особи".

Положення Інструкції №58, в редакції на час виникнення спірних відносин (внесення записів) не містили вимоги щодо підтвердження записів в трудовій книжці підписом відповідальної особи.
Положення підпункту 2.13 Інструкції №58, в редакції на час виникнення спірних відносин (внесення записів), містили вимоги щодо підтвердження записів в трудовій книжці підписом відповідальної особи лише відносно записів про зміну наявних записів.
Безспірно, згідно вимог підпункту 2.15 Інструкції №58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. 

Судом встановлено, що записи за порядковими номерами з №4 від 22.09.1982 року по №13 від 20.02.1995 року в трудовій книжці Позивача засвідчують його трудові відносини з Ждановським морським торговим портом та узгоджується із вимогами підпункту Інструкції №58.

Загальновідомо, що офіційної назви "Ждановський морський торговий порт" більше не існує. З 1989 року порт перейменовано в Маріупольський морський торговий порт, а з 27.11.1991 року - Державне підприємство "Маріупольський морський торговий порт" і на даний час перебуває в стані припинення.

Одночасно суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України рішення страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Зазначене свідчить, що спірний період роботи Позивача з 22.09.1982 року по 20.02.1995 року в Ждановському морському торговому порту підлягає врахуванню до страхового стажу, що необхідний для призначення пенсії за віком (по інвалідності).

Як вже зазначалося судом, відповідно до доводів Відповідача неврахування періоду роботи Позивача з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року в Маріупольській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" мало місце також по причині відсутності в Реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків.

Безспірно, згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).
У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.
Відповідно до пункту 2 розділу V Положення № 794 Про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.
Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними пунктом 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.
В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язок внесення відомостей про фізичних осіб до системи персоніфікованого обліку покладено на уповноважений орган Пенсійного фонду.
Відтак, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування свідчить про неналежне виконання саме пенсійним органом приписів вищенаведених норм законодавства. З огляду на наведене, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути достатньою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.
Одночасно суд зазначає, що внаслідок невнесення відповідних відомостей на виконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків у систему реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач наразі позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у вищезгаданий період.
Суд відмічає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Тобто, Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, відтак наявність заборгованості роботодавця по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів його роботи. 
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17.

Окрім цього, відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Приписи статті 46 Конституції України, статті 22 Загальної декларації прав людини, статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, статті 23 Європейської соціальної хартії (переглянутої) закріплюють право особи на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд вкотре зазначає, що неналежний порядок видачі або заповнення документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення Позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Отже, у спірному випадку Позивач не може бути позбавлений права на зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року в Маріупольській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" по причині відсутності в реєстрі застрахованих осіб даних про нарахування доходу та виплату страхових внесків, що не залежать від волі самого Позивача та не можуть ставитись йому у вину.
Зазначене свідчить, що спірний період роботи Позивача з 01.06.2022 року по 30.09.2025 року в Маріупольській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" підлягає врахуванню до страхового стажу, що необхідний для призначення пенсії за віком (по інвалідності). 

Таким чином, загальний страховий стаж Позивача сумарно перевищує 15 років, що в розумінні вимог статті 26 Закону №1058-IV надає право на призначення пенсії по інвалідності після досягнення віку 65 років. 
На підставі викладеного суд робить висновок, що на день звернення (19.10.2025 року) Позивача до регіонального відділення Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV Позивач мав право на призначення пенсії по інвалідності після досягнення 65 річного віку, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №155950024954 від 27.10.2025 року про відмову у призначення пенсії по інвалідності є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з метою захисту порушеного права Позивача суд виходить за межі позовних вимог і зазначає, що порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 19.10.2025 року Позивачу пенсію по інвалідності відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 65 років.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №155950024954 від 27.10.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 19.10.2025 року ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 65 років.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

05.06.26