Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2026  	Справа №607/2768/26 Провадження №2/607/3200/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №102394570 від 17.10.2023 у розмірі 34766,80 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.10.2023 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №102394570. Відповідно до договору відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у сумі 10000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 06.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, згідно з яким до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №102394570 від 17.10.2023. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 34766,80 грн, з яких: 8300,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 25466,80 грн – заборгованість за відсотками, 1000,00 грн – заборгованість за комісією. Оскільки кошти не були повернуті у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою судді від 12.02.2026 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
У відзиві на позов відповідач щодо задоволення позову заперечує частково. Факт отримання кредитних коштів в розмірі 10000,00 грн визнає. Проте, вважає, що нараховані проценти є не співмірні сумі кредиту. Просить відмовити у задоволенні позову в частині надмірно нарахованих відсотків та комісії. Також їй не було відомо про відступлення позивачу права вимоги, жодних повідомлень про таке вона не отримувала.
У судове засідання 23.06.2026 представник позивача не з`явився. Просить розглянути справу без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, про що зазначає у прохальній частині позову.
Відповідач в судове засідання 23.06.2026 не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.45 год. 25.06.2026.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.10.2023 ОСОБА_1 оформила анкету-заяву на кредит №102394570 на сайті: tengo.ua, в якій вказані її персональні дані як позичальника, визначена сума кредиту 10000,00 грн, строк кредиту 15 днів з 17.10.2023 по 01.11.2023, комісія за надання кредиту 1000,00 грн, проценти за користування кредитом 2475,00 грн, нараховуються за ставкою 1,65 відсотки від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом.
Також 17.10.2023 ОСОБА_1 оформила заяву на отримання кредиту №102394570 (додаток №2 до договору), у якій просила ТОВ «Мілоан» надати їй кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10000,00 грн, загальний строк кредитування 105 днів, з них пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів, денна процентна ставка протягом пільгового періоду 1,65%, протягом поточного періоду 3,50%, комісія за надання кредиту 10,00% від суми кредиту, платіжна картка на яку має бути перерахована сума кредиту 473121*25.
17.10.2023 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит (індивідуальну частину) №102394570, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.1.2, п.1.3, п.1.3.1, п.1.3.2, п.1.4, п.1.5.1, п.1.5.2, п.1.5.3, п.1.6 сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 17.10.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.11.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.01.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 01.11.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.01.2024 (останнього дня строку кредитування). Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2475,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.65 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 31500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.50 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки фіксована.
Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 *25 (п.2.1 Договору).
Відповідно до п.2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється (п.2.2.3 Договору).
Відповідно до п.2.3.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до п.5.1 Договору, позичальник підтверджує зокрема, що:
до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, з інформацією, передбаченою ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»;
до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч., викладеними у п.6.3) та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору;
умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану;
до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в Законі України «Про споживче кредитування»;
інформація надана йому товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання;
товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту цього договору (індивідуальної частини), правил та іншої інформації, розміщеної на сайті товариства, зокрема в розділах «Документи», «споживачам» про відомості (інформацію) вказані в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1 Договору). 
Договір підписано відповідачем 17.10.2023 о 12:33 год. одноразовим ідентифікатором 131425.
У Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками та комісією в розмірі 1000,00 грн. 
Згідно з платіжним дорученням №74639178 від 17.10.2023, кошти в розмірі 10000,00 грн перераховані 17.10.2023 на картку НОМЕР_2 згідно з договором 102394570.
Відповідно до витребуваної судом інформації від АТ КБ «ПриватБанк», 17.10.2023 на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 здійснено зарахування коштів в сумі 10000,00 грн.
26.03.2024 ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги №106-МЛ/Т, згідно з умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (п.1.1 Договору).
Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у п. 7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (додаток № 2) відповідно до п.8.3.2 договору (п.6.2.3 Договору).
26.03.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників від 26.03.2024 до договору відступлення прав вимоги №106-МЛ/Т від 26.03.2024.
26.03.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги згідно з договором №106-МЛ/Т від 26.03.2024 в розмірі 1665964,71 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №407 від 26.03.2024.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №106-МЛ/Т від 10.09.2025 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №102394570 від 17.10.2023 на загальну суму 34766,80 грн, з яких: 8300,00 грн - сума заборгованості за тілом, 25466,80 грн - сума заборгованості за відсотками, 1000,00 грн – сума заборгованості за комісією.
Також до позовної заяви позивач надав відомість про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 за кредитним договором №102394570 за період з 17.10.2023 по 21.02.2024. 
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 102394570 від 17.10.2023, складеним ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.01.2026 становить 34766,80 грн, з яких: 8300,00 грн - сума заборгованості за тілом, 25466,80 грн - сума заборгованості за відсотками, 1000,00 грн – сума заборгованості за комісією.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Щодо укладення кредитного договору.
Судом встановлено, що як сам кредитний договір із зазначенням усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця реєстрації та проживання, так і додатки до договору про надання кредиту, а також інформація щодо умов кредитування підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.
Отже без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений, тому суд вважає що кредитний договір №102394570 від 17.10.2023 у запропонованій формі укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідає Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Щодо надання кредитних коштів.
Відповідач підписуючи договір про споживчий кредит, зазначила номер карти 473121*25, на який бажала отримати кредитні кошти.
Належним доказом перерахування позичальнику кредитних коштів є платіжне доручення та інформація АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів на картку відповідача.
Крім того, відповідач не заперечує отримання кредиту і матеріали справи (відомість про щоденні нарахування) містять докази погашення відповідачем заборгованості (тіла кредиту, процентів та комісії) за вказаним кредитним договором.
Право вимоги за кредитним договором за договором відступлення права вимоги передано позивачу.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про фактичне отримання відповідачем грошових коштів у сумі 10000,00 грн за договором №102394570 від 17.10.2023 та наявність у неї відповідного грошового зобов`язання перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 
Відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання згідно із кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 8300,00 грн обґрунтовані та їх слід задовольнити.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками.
Як визначено п.п. 1.2, 1.3.1, 1.3.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.10.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.11.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.01.2024 (дата остаточного погашення заборгованості).
Згідно із п. 1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 01.11.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.01.2024 (останнього дня строку кредитування).
Однак, проценти за користування позикою нараховувалися протягом 128 днів, у тому числі з 31.01.2024 по 21.02.2024, тобто поза межами строку кредитування, які позивач нараховує саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. 
Суд звертає увагу, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження/пролонгації/збільшення строку кредитування, визначених п. п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, зокрема, направлення позичальником кредитодавцю електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора.
В підписаному договорі позики відповідач підтвердила, що приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма його додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом, графіком платежів).
Проте, правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які були би підписані позичальником, матеріали справи не містять.
Таким чином, за відсутності доказів про конкретно запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику, надані позивачем Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку із цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Тому, суд вважає, що стягненню підлягають проценти за договором позики за період з 17.10.2023 по 30.01.2024. 
Підпунктом 6 п. 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (з 23.12.2023 по 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У зв`язку з цим, оскільки договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте враховує його положення не у повній мірі, тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 3,5% на день, що мало місце із 23.12.2023 по 06.01.2024, є нікчемними.
Максимально можливий розмір нарахованих відсотків у межах вказаного договору за підрахунками суду становить:
- за період з 18.10.2023 по 22.12.2023 (включно) 12327,90 грн (згідно з розрахунком первісного кредитора);
- за період з 23.12.2023 по 06.01.2024 (включно) 3112,50 грн (8300 х 2,5% х 15 днів);
- за період з 07.01.2024 по 30.01.2024 (включно) 4581,60 грн (згідно з розрахунком первісного кредитора).
Сума заборгованості за відсотками, яка не суперечить закону та підлягає стягненню з відповідача в межах строку дії кредитного договору становить 20022,00 грн (12327,90 + 3112,50 + 4581,60).
Отже, позов у цій частині належить задовольнити частково (20022,00 грн). У задоволенні решти вимог про стягнення відсотків належить відмовити, керуючись вищенаведеними мотивами. 
Відтак, з огляду на те, що в сукупності наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується укладення між сторонами кредитного договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті відсотків, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, позов слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 28322,00 грн, з яких основний борг – 8300,00 грн, заборгованість по відсотках — 20022,00 грн (за період з 18.10.2023 по 30.01.2024).
Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн, суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення, враховуючи таке.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
Представник позивача просить стягнути з відповідача 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет»; акт наданих послуг №Д/15263 від 28.01.2026 на суму 8000 грн; детальний опис послуг; свідоцтво про право ОСОБА_2 на зайняття адвокатською діяльністю; ордер на представництво адвокатом Усенком М.І. інтересів позивача в суді.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, а саме те, що справа є не складною, для позивача типовою, судові засідання у даній справі не проводились у зв`язку з неявкою учасників справи, ціну позову, заперечення сторони відповідача суд дійшов висновку, що обґрунтованою та такою, що відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі, є сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Так як позов задоволений на 81,46% (28322,00 / 34766,80 х 100%), з відповідача на користь позивача слід стягнути 2168,79 грн судового збору (81,46% від 2662,40 грн, сплачених позивачем при зверненні до суду) та 2443,80 грн (81,46% від 3000,00 грн) витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №102394570 від 17.10.2023 у розмірі 28322,00 грн, з яких основний борг – 8300,00 грн, заборгованість по відсотках — 20022,00 грн (за період з 18.10.2023 по 30.01.2024).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2168,79 грн та 2443,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження – вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, код ЄДРПОУ – 35234236. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 , місце проживання – АДРЕСА_1 .

Рішення складено та підписано 25.06.2026.

Головуючий суддя    	П. Я. Стельмащук