РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/1027/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 172 від 30 грудня 2024 року, щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 ;
зобов`язати комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, віком до 18 років.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначив, що 13.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з письмовим зверненням про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у зв`язку із знаходженням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, про що подав відповідні документи. ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято рішення № 172 від 30.12.2024, в якому зазначено, що комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у зв`язку відсутності в документах наданих для розгляду комісії свідоцтв про народження (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, як це передбачено в додатку 5 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024. Проте, норма пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні. Враховуючи наведене, вважає рішення відповідача про відмову в наданні відстрочки протиправним та просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 29.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення. Витребувано від відповідача заяву позивача про надання відстрочки та додані документи.
Відповідач позов заперечив повністю, у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому зазначив, що комісією з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_5 було розглянуто отримані заяву та документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки у зв`язку з відсутністю одного з документів, визначених Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, а саме: свідоцтв про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного. За наведеного просив відмовити в позові за безпідставністю вимог.
11.02.2025 відповідач подав додаткові докази.
21.07.2025 представник позивача подав додаткові докази, а саме копію заочного рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.07.2025 у справі № 164/2081/24, яке не набрало законної сили.
З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, якими обґрунтовані позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи.
27.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла заява ОСОБА_1 від 18.12.2024, зареєстрована за вх. № 16723, в якій позивач повідомив, що він є особою, яка на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Просив розглянути заяву та оформити довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та повідомити письмово про прийняте рішення.
До заяви ОСОБА_1 долучив: копію витягу з Резерв+, копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю дітей, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копію рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, копію посвідчення НОМЕР_1 , копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів; копію акту обстеження матеріально-побутових умов № 1344 від 29.07.2024; копію довідки № 01-30/943 від 08.12.2023; витяг з сайту Судової влади України.
Згідно з витягом з протоколу № 172 від 30.12.2024 засідання комісії при Сарненському РТЦКСП з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відмовлено у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, причини відмови: відсутність в документах наданих для розгляду комісії свідоцтв про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, як це передбачено в додатку 5 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період». 
Першим відділом Сарненського РТЦКСП позивачу надіслано повідомлення № 13121 від 31.12.2024 про результати розгляду поданої заяви та документів.
Вважаючи свої права порушеними, а рішення про відмову в наданні відстрочки протиправним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
При вирішенні цього публічно-правового спору, суд враховує таке.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на даний час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема:
3) жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Частиною 7 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154) районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відповідно до п. 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтверджуючі документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Додатком № 5 до Порядку № 560 визначені документи, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, подають такі документи, що підтверджують право на відстрочку: 
свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Дослідженням документів, поданих позивачем на розгляд комісії відповідача разом із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які на вимогу суду були надані відповідачем, суд встановив таке.
28.12.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Лісівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ; прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивача народилася донька ОСОБА_4 , про що 22.07.2020 зроблено відповідний актовий запис № 04 та Виконавчим комітетом Лісівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно з виданим 18.05.2010 Відділом реєстрації цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_2 .
Згідно з виданим 26.02.2013 Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась донька ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.07.2015 у справі № 560/829/15-ц шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - разом з матір`ю ОСОБА_5 . 
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_7 у ВП № 49970278 Маневицького ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області підтверджується відповідна заборгованість станом на 12.07.2024.
Згідно з довідкою від 08.12.2023 № 01-30/943, виданою Сварицевицьким ліцеєм Дубровицької міської ради на звернення ОСОБА_8 , про участь батьків у шкільному житті дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , навчаються в Сварицевицькому ліцеї з 1 вересня 2023 року. Мама бере активну участь у вихованні дітей. Батько жодного разу не проявляв інтерес до освітнього процесу своїх дітей.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи № 1344 від 29.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та проживають без реєстрації: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
20.07.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 видано посвідчення багатодітної сім`ї.
Згідно з відомостями з сайту Судової влади України станом на 21.11.2024 в провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.
Судом встановлено, що інші документи, долучені представником позивача до позовної заяви у справі, що розглядається адміністративним судом, ОСОБА_1 до заяви від 18.12.2024 про надання відстрочки долучені не були, відповідачу не надавалися, отже жодним чином не вплинули на прийняття оскарженого рішення.
Суд враховує, що за вимогами пункту 3 Додатку № 5 до Порядку № 560 для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, подають, зокрема, свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.
Встановлені судом обставини підтверджують, що позивач, звертаючись в грудні 2024 року до відповідача із заявою про надання відстрочки у зв`язку із знаходженням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, не надав до територіального центру комплектування свідоцтв про народження трьох і більше дітей із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, оскільки з трьох наданих відповідачу свідоцтв про народження дітей лише в одному документі зазначено про батьківство позивача, а саме щодо неповнолітньої ОСОБА_4 . Батьком двох інших неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є ОСОБА_7 .
Таким чином, комісія відповідача, відмовивши у наданні відстрочки, цілком обґрунтовано вказала в рішенні про ненадання позивачем необхідних документів, визначених Порядком № 560.
Щодо доводів позивача про те, що відповідач під час розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не досліджував факт перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей.
Водночас, як передбачено частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Відповідно до частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «усиновлений», «усиновитель». Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.
Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
Таким чином, визначений законом обов`язок утримувати неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладається на їх батька ОСОБА_7 , який проживає окремо. Своєю чергою, позивач, який перебуває у шлюбі з матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - ОСОБА_9 , має право брати участь у їхньому вихованні. Обов`язок позивача утримувати неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, відповідно приписів до частини першої статті 268 СК України, виникає у разі відсутності у дітей матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Суд зазначає, що факт відсутності у неповнолітніх пасинка та падчерки позивача родичів, коло яких окреслене частиною першою статті 268 СК України, матеріалами судової справи не підтверджується. 
Крім цього, наданий відповідачу та суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_7 станом на 12.07.2024 об`єктивно не підтверджує факту ухилення від утримання дітей їх батьком станом на час виникнення спірних правовідносин, які мали місце у грудні 2024 року.
Довідка від 08.12.2023 № 01-30/943, видана Сварицевицьким ліцеєм, не підтверджує перебування неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утриманні позивача.
Не підтверджує таких обставин також і надане відповідачу та до матеріалів судової справи посвідчення багатодітної сім`ї.
Оцінивши ті докази, які були надані позивачем відповідачу до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд доходить висновку, що такими доказами не підтверджується перебування на утриманні позивача трьох і більше неповнолітніх дітей, а лише однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 . А відтак, в рішенні комісії відповідача цілком обґрунтовано зазначено про ненадання визначених Порядком № 560 документів, що є підставою для відмови у наданні відстрочки.
Суд звертає увагу на те, що інші документи, надані позивачем до матеріалів судової справи, відповідачу у передбачений законом спосіб в грудні 2024 року не надавалась, такі документи датовані в часі пізніше, ніж прийняте оскаржене рішення. Отже такі документи на правомірність спірного рішення відповідача не впливають та не спростовують вищевказаних висновків суду.
Суд зазначає, що оцінка таких документів належить до виключних дискреційних повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, однак позивач, всупереч установленому порядку, оминувши уповноважений державний орган, надав такі документи до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами, встановленими ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Підсумовуючи наведене у сукупності, оцінивши основні вагомі аргументи учасників справи та надані ними докази, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв обґрунтовано, відповідно до наданих повноважень та з дотриманням встановленої процедури, з урахуванням всіх відомих йому обставин. Доводи позивача не спростовують правомірності оскарженого рішення про відмову в наданні відстрочки та не дають суду підстав для його скасування, у зв`язку з чим відповідна вимога позивача задоволенню не підлягає.
Позовна вимога зобов`язального змісту є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови в наданні відстрочки, яке суд визнав правомірним, отже також не може бути задоволена судом. Крім цього, суд вважає відсутніми підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву та долучені до неї документи, оскільки, як зазначено вище по тексту судового рішення, наданими відповідачу документами не підтверджується наявність визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. За наявності інших підтверджуючих документів позивач не позбавлений можливості в загальному порядку подати такі документи разом із заявою до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вирішення питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, підстави для застосування заходів судового захисту відсутні, а позов задоволенню не підлягає.
Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України не розподіляються. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 04 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ) 

Суддя       Н.О. Дорошенко