Справа № 453/601/26
№ провадження 2-о/453/46/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого - судді Ясінського Ю.Є.
секретаря судового засідання Гринюк Л.Я. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Сколе Львівської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Ігора Нагребного в інтересах Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання спадщини відумерлою, -

встановив:

30 березня 2026 року до суду звернувся перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Ігор Нагребний в інтересах держави: заінтересована особа Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області про визнання спадщини відумерлою.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно інформації Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 04 березня 2026 року вбачається, що в с. Жупани, Стрийського району Львівської області, проживав ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті якого залишилось майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті спадкодавця ОСОБА_1 , в цей час діяв ЦК УРСР 1963 року. Згідно інформації Сколівського ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області МУ МЮУ ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть №2 від 09 квітня 1990 року. Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина, зокрема, відповідно до інформації КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №556 від 12 березня 2026 року вбачається, що згідно даних технічного архіву Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, станом на 17 листопада 1989 року, за адресою: АДРЕСА_1 , проінвентаризовано житловий будинок під літерою «А-І», загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., в складі двох житлових кімнат та однієї кухні. Право власності на вищевказаний об?єкт нерухомого майна, станом на 31 грудня 2012 року, зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 25 січня 1990 року виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів згідно рішення виконкому № 9 від 18.01.1990, та зареєстровано в реєстровій книзі Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №1 під реєстровим №3. Не встановлено, чи у ОСОБА_2 було інше майно на праві власності, окрім житлового будинку під літерою «А-1», загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. в складі двох житлових кімнат та однієї кухні. Також, вказане підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта. Згідно інформації Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області від 10 березня 2026 року вбачається, що заповіт від імені ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Реєстрі заповітів не зареєстрований та Спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася. Враховуючи вищезазначене, та те, що з часу смерті минуло більше ніж 35 років, а також відсутність спадкоємців після його смерті за законом або за заповітом, (або навіть якщо такі й наявні, то не прийняли спадщину), майно, яке перебувало у його власності на момент його смерті - будинок в АДРЕСА_1 , слід визнати відумерлою спадщиною та передати її у власність Козівській територіальній громаді Стрийського району Львівської області.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження.
Прокурор Томашевська Н.Ю. в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини, просила задовольнити.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. 22 квітня 2026 року сільський голова В. Щекун надіслав на електронну адресу суду заяву (вх.№ЕП-627) в якій просив розгляд справи проводити у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17.
У постанові № 912/2385/19 від 26 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що для того щоб інтереси держави не залишалися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).
Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Відповідно до норм Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого входить управління майном територіальної громади, що свідчить про те, що саме за заявою вказаного органу спадщина може бути визнана відумерлою. В такому випадку захист інтересів держави в особі Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області може здійснюватися прокурором відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану складено актовий запис про смерть №2 від 09 квітня 1990 року.
Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку загальною площею 55,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане майно йому належало на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому № 9 від 18 січня 1990 року, та зареєстровано в реєстровій книзі Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №1 під реєстровим № 3.
Згідно копії погосподарської книги Жупанівської сільскої ради яка знаходиться в матеріалах справи вбачається, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 .
Згідно з відомостями зі Спадкового реєстру убачається, що після смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №84454910 від 10 березня 2025 р. та №84454920 від 10 березня 2026 року
Однак, під час розгляду справи судом було встановлено, що за життя, а саме 20 березня 1990 року спадкодавцем ( ОСОБА_1 ) було складено заповіт, який посвідчений секретарем Жупанівської сілької ради Сколівського району Львівської області, та зареєстровано в рестрі №6, що підтверджується листом Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, наданим до матерів справи.
Також, суду не надано доказів про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, визначених у статтях 1261-1265, ч.3 ст. 1268 ЦК України, або усунення таких спадкоємців від права на спадкування, або відмову спадкоємців від прийняття спадщини чи факт її неприйняття такими особами, що є обов`язковою умовою для визнання спадщини відумерлою.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).
За таких обставин суд дійшов висновку, що наявність заповіту свідчить про існування волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном на випадок смерті та виключає можливість визнання спадщини відумерлою в порядку ст. 1277 ЦК України, до вирішення питання щодо спадкоємців за заповітом та прийняття спадщини ними.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 247, 263-265, 293-294, 334-338 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

У задоволенні заяви першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Ігора Нагребного, в інтересах держави: заінтересована особа Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області про визнання спадщини відумерлою – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Ю.Є. ЯСІНСЬКИЙ