П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 990/434/25
провадження № 11-32заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Гімона М. М.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Уркевича В. Ю.,
за участю секретаря судового засідання Лупінос Я. В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Коломацька Олена Сергіївна, 
представник відповідача Ізвєков Кирило Вячеславович (самопредставництво),
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 990/434/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною та скасування ухвали Вищої ради правосуддя, провадження у якій відкрито за апеляційною скаргою Вищої ради правосуддя на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року (судді Жук А. В., Желєзний І. В., Соколов В. М., Мельник-Томенко Ж. М., Єресько Л. О.; повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року),
УСТАНОВИЛА:
Вступ
У цій справі суд вирішував питання правомірності дій Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), яка врахувала висновки свого дисциплінарного органу про наявність у діях ОСОБА_1 (далі також - позивач) складу дисциплінарного проступку, викладені в ухвалі про закриття дисциплінарної справи, і залишила у зв`язку із цим заяву позивача про відставку без розгляду. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) позов задовольнив повністю, визнавши, що єдиною законною підставою для відмови в задоволенні заяви про відставку є наявність нескасованого рішення ВРП про звільнення за особливими обставинами, визначеними пунктами 2, 3 і 6 частини шостої статті 126 Конституції України, якого в цьому випадку уповноважений орган не ухвалював. Суд звернув увагу, що ВРП під час розгляду питання про відставку не наділена повноваженнями оцінювати поведінку судді поза встановленими законодавством процедурами, а посилання на внутрішній Регламент ВРП, затверджений її рішенням від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), є неприйнятним. 
З таким висновком погодилася Велика Палата Верховного Суду, підтвердивши свої попередні висновки, що перешкоди в реалізації права на відставку судді чи звільнення за власним бажанням без наявності передумов, які передбачають звільнення такого судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, можна розцінювати як порушення статті 126 Конституції України щодо гарантій незалежності судді, частини третьої статті 116 
Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) щодо порядку звільнення судді на виконання конституційних гарантій незалежності судді.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у питанні звільнення суддів у відставку рішення ВРП має ключове значення не стільки у визначенні дати звільнення судді з посади, скільки у визнанні за суддею права на відставку, адже виключно ВРП наділена такими повноваженнями. Визначена у пункті 1 частини сьомої статті 126 Конституції України така обставина, коли повноваження судді припиняються, як досягнення суддею шістдесяти п`яти років, сама собою не може бути перешкодою для реалізації права судді на відставку, якщо він таке право набув до досягнення 65 років і своєчасно вчинив усі необхідні дії задля реалізації такого права.
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 21 серпня 2025 року 
№ 1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку» (далі - оскаржувана ухвала, ухвала № 1773/0/15-25);
- зобов`язати ВРП розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку (далі - заява про відставку).
2. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ВРП допустила істотні порушення його права на відставку як гарантії незалежності суддів, а оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості. На думку позивача, ВРП протиправно констатувала факт вчинення ним істотного дисциплінарного проступку за відсутності належного рішення дисциплінарного органу, оскільки ухвала Третьої Дисциплінарної палати ВРП не є рішенням у дисциплінарній справі та не може встановлювати такі обставини. Крім того, дисциплінарну справу було відкрито з порушенням Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), за наявності підстав для залишення скарг без розгляду, що унеможливлює використання встановлених поза належною процедурою обставин як підстави для рішень ВРП. Позивач також вважав, що ВРП вийшла за межі своїх повноважень, здійснивши власну оцінку поведінки судді, а також безпідставно послалася на відсутність оскарження ухвали від 16 липня 2025 року, попри відсутність передбаченого законом механізму її оскарження.
Окремо позивач наголошував, що підстава для залишення заяви про відставку без розгляду - досягнення суддею 65-річного віку - не відповідає вимогам Закону №1402-VIII) і Закону № 1798-VIII і суперечить усталеній практиці ВРП. На його переконання, такі дії призвели до порушення гарантій незалежності судді та права, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція), на повагу до приватного та сімейного життя. У сукупності наведені обставини позивач вважав такими, що доводять неправомірність ухвали ВРП № 1773/0/15-25 і є підставою для її скасування в судовому порядку з одночасним зобов`язанням відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та його мотиви
3. Касаційний адміністративний суд рішенням від 17 грудня 2025 року позов задовольнив повністю.
4. Судове рішення вмотивоване тим, що як Конституційний Суд України, так і Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошували на тому, що відставка судді є особливою формою звільнення, яка пов`язана з наявністю в особи відповідного стажу та передбачена гарантіями незалежності суддів. Право судді на відставку і звільнення за власним бажанням захищають незалежність судової влади, а будь-які перешкоди в реалізації цих прав без наявності законних підстав порушують Конституцію та Закон №1402-VIII.
5. Перешкоди в реалізації права на відставку судді чи звільнення за власним бажанням без наявності передумов, які передбачають звільнення такого судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, можна розцінювати як порушення статті 126 Конституції України щодо гарантій незалежності судді, частини третьої статті 116 Закону № 1402-VIII щодо порядку звільнення судді на виконання конституційних гарантій незалежності судді.
6. Суд першої інстанції зазначив, що у спірному випадку позивач подав заяву про відставку до відкриття дисциплінарного провадження та до досягнення 65 років. Розгляд заяви був неодноразово зупинений і поновлений, що ВРП використала для формального залишення заяви без розгляду. Фактичними підставами для такої відмови були обставини, які, на думку ВРП, підпадали під ознаки дисциплінарного проступку, хоча позивач не був притягнутий до відповідальності у встановленому законом порядку.
7. У підсумку суд першої інстанції дійшов висновку, що ВРП під час розгляду питання про відставку не наділена повноваженнями оцінювати поведінку судді поза встановленими законодавством процедурами, а посилання на внутрішній Регламент є неприйнятним. Єдиною законною підставою для відмови в задоволенні заяви про відставку є наявність нескасованого рішення ВРП про звільнення за особливими обставинами, визначеними пунктами 2, 3 і 6 частини шостої статті 126 Конституції України, якого в цьому випадку уповноважений орган не ухвалював. Інших підстав законом не передбачено, а їх використання відповідачем порушило право ОСОБА_1 на відставку як гарантію незалежності суддів, що є неприпустимим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та їх обґрунтування 
8. ВРП не погодилася з рішенням Касаційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати це рішення й ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
9. На обґрунтування своїх вимог ВРП посилається на те, щоїї дії в частині зупинення розгляду заяви про відставку були правомірними та здійснені відповідно до закону, зокрема з огляду на черговість розгляду питань та надходження дисциплінарних скарг на дії судді. Такі дії Ради, на думку відповідача, реалізують законодавчо закріплений механізм забезпечення належного дисциплінарного провадження та дотримання публічного інтересу.
10. Звертає увагу, що під час вирішення питання про залишення без розгляду заяви про відставку ВРП врахувала положення пункту 1 частини сьомої статті 126 Конституції України та статті 120 Закону № 1402-VIII, що передбачають припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням 65 років. Станом на дату оскаржуваної ухвали повноваження судді ОСОБА_1 були припинені, тому ухвалення рішення про відставку стало неможливим, оскільки його можна ухвалити лише щодо чинного судді.
11. ВРП зазначає, що дійсно врахувала встановлені своєю Третьою Дисциплінарною палатою обставини вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, за який передбачене дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади. Рада вважає, що наведення цих обставин в оскаржуваній ухвалі не свідчить про перевищення нею повноважень або порушення процедур, а припинення повноважень судді є підставою для залишення заяви без розгляду відповідно до пункту 16.7 Регламенту.
12. Крім того, ВРП посилається на практику Великої Палати Верховного Суду (постанови від 09 червня 2021 року у справі № 9901/46/20, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/86/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 990/38/22, від 29 лютого 2024 року у справі № 990/165/23, від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/75/19), яка підтверджує, що право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, дотриманням закону, присяги та високих стандартів поведінки. 
Тому ВРП вважає, що ухвала № 1773/0/15-25 була прийнята у межах її повноважень, з дотриманням процедур, визначених Конституцією України, законами України та Регламентом, а висновки суду першої інстанції про протилежне є невмотивованими та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Позиція позивача щодо апеляційної скарги відповідача
13.  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Коломацьку О. С. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - без змін.
14. Заперечуючи проти доводів і вимог апеляційної скарги, позивач вважає, що ВРП не спростувала висновків суду першої інстанції. 
Позивач фактично посилається на ті ж аргументи, які він письмово виклав 
під час розгляду справи в суді першої інстанції. Зокрема, акцентує увагу 
на допущенні Радою дискримінаційного підходу щодо нього. Свою позицію обґрунтовував наявністю рішень ВРП про звільнення інших суддів у відставку після досягнення ними 65 років (зокрема, рішення ВРП від 16 лютого 2023 року № 50/0/15-23, від 21 лютого 2023 року № 82/0/15-23, № 84/0/15-23, № 109/0/15-23, 
від 23 лютого 2023 року № 138/0/15-23). Також позивач звертав увагу на рішення ВРП від 06 лютого 2024 року № 330/0/15-24, від 21 листопада 2017 року № 3760/0/15-17, у яких зазначено про те, що право на відставку не може залежати від результатів розгляду дисциплінарної справи, відкритої після досягнення граничного віку перебування на посаді судді. То ж позивач просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 990/68/24, зокрема в частині оцінки застосування ВРП різного підходу щодо розгляду заяв суддів про відставку. 
Рух апеляційної скарги 
15. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 22 січня 2026 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВРП, а ухвалою від 19 лютого 2026 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 
Висловлені під час судового засідання доводи учасників справи
16. У судовому засіданні Ізвєков К. В. , який діяв у порядку самопредставництва ВРП, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги. Зазначив, що дії ВРП є законними, оскільки на момент розгляду заяви про відставку повноваження ОСОБА_1 як судді припинилися, а тому залишення заяви без розгляду відповідає вимогам пункту 16.7 Регламенту. Також звертав увагу, що адміністративне правопорушення, яке вчинив позивач, передувало поданню заяви про відставку.
17.  ОСОБА_1 і його представник - адвокат Коломацька О. С. заперечували проти доводів і вимог апеляційної скарги ВРП. Вважали, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Звертали увагу, що відкриття дисциплінарної справи відбулось уже після досягнення позивачем 65 років, а правом на оскарження ухвал дисциплінарного органу як про відкриття дисциплінарної справи, так і про її закриття суддя не наділений. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Обставини справи, які установив суд першої інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
18. Івано-Франківська обласна рада народних депутатів рішенням від 29 червня 1993 року обрала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суддею Калуського районного суду. Президент України Указом від 27 червня 1998 року № 227/98 призначив позивача суддею Івано-Франківського обласного суду строком на п`ять років. Верховна Рада України постановою від 19 червня 2003 року № 1018-ІV обрала позивача суддею Апеляційного суду Івано-Франківської області безстроково, а згідно з Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 ОСОБА_1 переведено на посаду судді Івано-Франківського апеляційного суду. 
19. Відповідно до довідки від 09 жовтня 2024 року, підписаної керівником апарату Івано-Франківського апеляційного суду, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 37 років 3 місяці 16 днів.
20. Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області постановою від 12 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2024 року у справі № 344/2305/24, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
21. 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 116 Закону № 1402-VIIIзвернувся до ВРП із заявою про звільнення його з посади судді у відставку.
22. Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 16 жовтня 2024 року № 3030/2дп/15-24 за результатами попередньої перевірки скарги ОСОБА_3 (далі також - перша дисциплінарна скарга) відкрила дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 .
23. ВРП ухвалою від 29 жовтня 2024 року № 3146/0/15-24 зупинила розгляд заяви про відставку на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_3 від 30 вересня 2024 року № М-4666/0/7-24.
24. Ухвалою № 3527/2дп/15-24 від 04 грудня 2024 року Друга Дисциплінарна палата ВРП залишила без розгляду дисциплінарну скаргу ОСОБА_3 , а дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 закрила.
25. Водночас у цей же день, 04 грудня 2024 року, до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_4 (№ Б-5489/2/7-24) щодо неналежної поведінки судді ОСОБА_1 (далі також - друга дисциплінарна скарга). Згодом, 11 грудня 2024 року, до ВРП надійшла аналогічна дисциплінарна скарга ОСОБА_5 на дії судді ОСОБА_1 (далі також - третя дисциплінарна скарга).
26. Ухвалою № 3692/0/15-24 від 19 грудня 2024 року ВРП поновила розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку. Іншою ухвалою 
№ 3694/0/15-24 від 19 грудня 2024 року ВРП зупинила розгляд заяви про відставку на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_4 від 04 грудня 2024 року 
№ Б-5489/2/7-24.
27. 03 січня 2025 року судді ОСОБА_1 виповнилося 65 років, у зв`язку із чим голова Івано-Франківського апеляційного суду видав наказ від 03 січня 2025 року 
№ 3-ос, згідно з яким повноваження судді ОСОБА_1 припинено 04 січня 2025 року у зв`язку з досягненням ним 65-ти років і з цього ж дня та цих підстав припинено з ним трудові відносини.
28. Ухвалою № 417/3дп/15-25 від 05 березня 2025 року Третя Дисциплінарна палата ВРП за пропозицією дисциплінарного інспектора - доповідача ОСОБА_6 відкрила дисциплінарну справу за другою і третьою дисциплінарними скаргами щодо судді ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в його діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема, в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
29. 16 липня 2025 року Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою № 1501/3дп/15-25 закрила дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 .
Суд установив, що Третя Дисциплінарна палата ВРП, закриваючи дисциплінарне провадження, виходила з матеріалів адміністративної справи та технічних записів судових засідань, які підтверджують, що суди першої й апеляційної інстанцій дотрималися вимог КУпАП і всебічно, повно та об`єктивно з`ясували обставини справи. Було встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. Досліджені відеозаписи з бодикамер поліцейських підтвердили, що він спочатку погоджувався на огляд на стан сп`яніння, надалі відмовлявся, зволікав час, посилався на очікування захисника та фактично ухилявся від проходження огляду.
Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що ОСОБА_1 усвідомлював протиправність своєї поведінки та діяв з метою уникнення відповідальності, що могло створити штучні підстави для оскарження процедури. Такі дії дисциплінарний орган з огляду на статус судді кваліфікував як порушення принципів суддівської етики та поведінку, що підриває авторитет правосуддя і суспільну довіру до суду, тобто як дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що зумовлює дисциплінарну відповідальність, передбачену пунктом 6 частини першої статті 109 цього Закону (подання про звільнення судді).
Водночас Третя Дисциплінарна палата ВРП констатувала, що чинне нормативно-правове регулювання дисциплінарного провадження щодо суддів в Україні не передбачає здійснення дисциплінарного провадження після досягнення суддею граничного віку, як і застосування дисциплінарних стягнень щодо судді. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2025 року у справі № 990SCGC/8/25 Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що звільнення особи з посади судді у випадку, коли вона цю посаду вже не займає у зв`язку з припиненням повноважень судді з передбачених статтею 126 Конституції України підстав, не здійснює правосуддя і відрахована зі штату відповідного суду, не узгоджується з вимогами зазначеної статті Основного Закону України та норм законів № 1402-VIII і № 1798-VIII. 
30. 21 серпня 2025 року ВРП ухвалою № 1772/0/15-25 поновила розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку.
31. Іншою ухвалою № 1773/0/15-25 від 21 серпня 2025 року ВРП залишила без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.
Як установив суд, залишаючи без розгляду заяву про відставку, ВРП навела усі обставини, відображені в ухвалі її Третьої Дисциплінарної палати від 16 липня 2025 року № 1501/3дп/15-25 про закриття дисциплінарної справи з посиланням на її неоскарження ОСОБА_1 . Також звернула увагу на практику Великої Палати Верховного Суду про те, що право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, неухильним дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотриманням високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
У цьому контексті ВРП вважала, що поведінка та дії судді ОСОБА_1 , що мали місце 03 лютого 2024 року, які передували поданню ним заяви про звільнення з посади судді у відставку, не свідчать про дотримання усіх наведених вище вимог задля реалізації права на відставку.
Враховуючи, що обставини, встановлені Третьою Дисциплінарною палатою ВРП, відбулися 03 лютого 2024 року, а заява ОСОБА_1 про звільнення у відставку надійшла 10 жовтня 2024 року, ВРП вбачала підстави для залишення такої заяви без розгляду.
32. Зміст спірних у цій справі правовідносин полягає в тому, що ВРП заперечує можливість реалізації ОСОБА_1 свого права на відставку через те, що на момент розгляду такого питання повноваження судді були припинені через досягнення ним 65 років, а дисциплінарне провадження щодо нього було закрито зі встановленням у діях судді складу істотного дисциплінарного проступку. ВРП вважала, що за відсутності такої перешкоди, як закінчення у ОСОБА_1 повноважень судді, він підлягав би притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, що, відповідно, унеможливлює його звільнення у відставку. 
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
33. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
35. Згідно із частиною сьомою статті 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.
36. Відповідно до статей 119, 120 Закону № 1402-VIII повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України. Повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє ВРП, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.
37. Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема: розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
38. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
39. Згідно з пунктами 1 і 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII саме до повноважень ВРП належить як внесення подання про призначення судді на посаду, так і ухвалення рішення про звільнення судді з посади.
40. Частиною першою статті 112 Закону № 1402-VIII установлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
41. Згідно із частиною шостою статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.
42. Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
43. Пунктом 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII установлено, що в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, до нього застосовується дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
44. Положеннями статті 115 Закону № 1402-VIII визначено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
45. При цьому відповідно до частин першої, третьої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
46. Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ ВРП має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
47. Закон № 1798-VІІІ також визначає порядок проведення дисциплінарного провадження відносно судді. 
48. Так, згідно зі статтею 42 цього Закону дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом. Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання Радою відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
49. Дисциплінарне провадження включає:
50. 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;
51. 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;
52. 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
53. Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 43 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач): 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів.
54. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 44 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені. Частиною третьою цієї статті законодавець передбачив, що при розгляді питання про наявність підстав для повернення дисциплінарної скарги не оцінюються достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення. Відповідно до частини четвертої цієї статті рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.
55. Згідно із частинами другою і восьмою статті 50 Закону № 1798-VІІІ за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді. Рішення Дисциплінарної палати викладається у письмовій формі, підписується членами Дисциплінарної палати, які брали участь у його ухваленні. Рішення у дисциплінарній справі повинно містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові судді, його посаду; 2) встановлені у дисциплінарній справі обставини з посиланням на докази; 3) мотиви, з яких ухвалено рішення; 4) суть рішення за результатами розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його застосування; 5) порядок і строк оскарження рішення, в тому числі дозвіл скаржнику на оскарження рішення, якщо він наданий.
56. Варто зауважити, що ВРП рішенням від 10 грудня 2024 року визначила, що днем початку роботи служби дисциплінарних інспекторів ВРП є 23 грудня 2024 року.
57. Процедурні питання здійснення ВРП повноважень, визначених Конституцією України, законами України № 1798-VІІІ, № 1402-VIII, іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності ВРП регулюються Регламентом (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
58. Згідно з пунктами 13.5, 13.6 Регламенту (в редакції, чинній на час надходження дисциплінарних скарг щодо судді і відкриття дисциплінарної справи, що відбулось 05 березня 2025 року) попередню перевірку дисциплінарної скарги здійснює дисциплінарний інспектор Ради - доповідач, визначений автоматизованою системою розподілу справ. Тимчасово, до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Ради, повноваження дисциплінарного інспектора здійснює член Дисциплінарної палати - доповідач, визначений автоматизованою системою розподілу справ. Такий доповідач не бере участі в голосуванні Дисциплінарної палати під час ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги скаржнику, про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарного провадження, про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
59. Пунктами 13.9, 13.15, 13.16, 13.17 Регламенту (у цій же редакції) передбачено, що з підстав, передбачених пунктами 1, 4, 5 частини першої статті 44 Закону № 1798-VІІІ, доповідач постановляє ухвалу про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, копія якої надсилається скаржнику. Якщо доповідач дійшов висновку про відсутність підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, передбачених частиною першою статті 44 Закону № 1798-VІІІ, а Дисциплінарна палата не погодилась із цим висновком, така скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику ухвалою Дисциплінарної палати, копія якої надсилається скаржнику. Скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику з підстав, передбачених частиною першою статті 44 Закону № 1798-VІІІ, з урахуванням положень статті 107 Закону № 1402-VIII. Якщо підстави, передбачені частиною першою статті 44 Закону № 1798-VІІІ, були встановлені після відкриття дисциплінарної справи, таке дисциплінарне провадження закривається, скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, про що Дисциплінарна палата постановляє ухвалу.
60. Згідно з пунктами 13.29, 13.40, 13.41, 13.43 Регламенту (в редакції, чинній станом на час закриття дисциплінарного провадження і залишення без розгляду заяви про відставку) розгляд дисциплінарної справи здійснюється Дисциплінарною палатою у порядку, визначеному Законом № 1798-VІІІ, з урахуванням вимог Закону № 1402-VIII та Регламенту. Притягнення судді до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за встановлення Радою, Дисциплінарною палатою наявності у справі чітких та переконливих доказів, які з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, що є підставою для такого притягнення. Якщо на момент розгляду дисциплінарної справи суддя звільнений з посади або його повноваження припинені з визначених законом підстав, дисциплінарне провадження закривається ухвалою Ради, Дисциплінарної палати. За результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
61. Відповідно до пунктів 16.1, 16.7, 16.8 Регламенту (у цій же редакції) питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України), розглядається Радою на засіданні у пленарному складі. Якщо на момент розгляду Радою питання про звільнення суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, Рада постановляє ухвалу про залишення заяви (висновку, подання) без розгляду. Розгляд питання про звільнення судді з посади відповідно до пунктів 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути зупинено Радою на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
62. Отже, аналіз частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ дає підстави стверджувати, що розгляд заяви про звільнення судді у відставку може бути зупинений, якщо наслідком розгляду дисциплінарної справи стосовно судді може бути саме звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2 (порушення суддею вимог щодо несумісності), 3 (вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді), 6 (порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна) частини шостої статті 126 Конституції України.
Перешкоди у реалізації права на відставку судді чи звільнення за власним бажанням без наявності передумов, які передбачають можливість звільнення такого судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, можна розцінювати як порушення статті 126 Конституції України - щодо гарантій незалежності судді, частини третьої статті 116 Закону № 1402-VIII - щодо порядку звільнення судді на виконання конституційних гарантій щодо незалежності судді.
63. Конституційний Суд України у Рішенні від 19 листопада 2013 року 
№ 10-рп/2013 зазначив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
64. Системне тлумачення нормативного регулювання стосовно дисциплінарного провадження щодо судді та правового статусу судді у відставці дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про звільнення судді у відставку за заявою, поданою суддею під час розгляду дисциплінарної скарги щодо нього, ВРП має визначити в межах своїх повноважень, чи є підстави надавати пріоритетне значення перевірці наявності / відсутності в діях такого судді дисциплінарного проступку.
Наведений висновок випливає також зі співвідношення обсягу повноважень дисциплінарного органу ВРП під час дисциплінарного провадження щодо судді та повноважень ВРП при вирішенні питання про звільнення судді у відставку.
Варто зауважити, що згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду саме рішення дисциплінарного органу є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
65. Отже, право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів. Таке право дійсно може бути обмежене, але виключно за умов, що визначені законом. Такою умовою є існування дисциплінарного провадження, за яким можливе звільнення такого судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої 
статті 126 Конституції України. 
Оцінка висновків Касаційного адміністративного суду та аргументів учасників справи
66. Якщо систематизувати обставини цієї справи, то їх можна стисло окреслити таким чином. Позивач 03 лютого 2024 року вчинив адміністративне правопорушення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 344/2305/24. 30 вересня 2024 року до ВРП надійшла перша дисциплінарна скарга на дії судді ОСОБА_1 , пов`язані із вчиненням адміністративного правопорушення (від ОСОБА_3 ), а 10 жовтня 2024 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення у відставку, розгляд якої був зупинений через наявність першої дисциплінарної скарги. 
У день залишення без розгляду першої дисциплінарної скарги до ВРП надійшла друга дисциплінарна скарга (від ОСОБА_4 ) на ці ж самі дії позивача, що мали місце 03 лютого 2024 року, а за декілька днів - третя (від ОСОБА_5 ). ВРП у зв`язку із цими обставинами спочатку поновила розгляд заяви про відставку, але одразу ж зупинила її розгляд 19 грудня 2024 року. Позивачу виповнилося 65 років 03 січня 2025 року, у зв`язку із чим його повноваження судді припинилися, але Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 05 березня 2025 року відкрила дисциплінарну справу, яку в подальшому закрила ухвалою від 16 липня 2025 року, зазначивши в мотивувальній частині про встановлення в діях судді складу істотного дисциплінарного проступку. Враховуючи висновки, викладені в ухвалі Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 липня 2025 року, ВРП залишила без розгляду заяву про відставку, хоча і керувалася при цьому пунктом 16.7 Регламенту, яким такий результат передбачений у випадку звільнення судді або припинення його повноважень на момент розгляду питання.
Щодо дисциплінарного провадження за скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
67. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 липня 2025 року у справі № 990/146/23 зазначала, що недотримання порядку / процедури розгляду дисциплінарної скарги (у зіставленні зі змінами у законодавстві, які вплинули на виконання ВРП дисциплінарної функції) стосуються обставин дисциплінарного провадження, тому можуть бути предметом розгляду (оцінювання) лише в межах названої [дисциплінарної] процедури. Суд не може оцінювати дій / рішень ВРП (її дисциплінарної палати) щодо розгляду дисциплінарних скарг. Закон № 1798-VIII визначив порядок оскарження рішень дисциплінарної палати ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної справи, у який суд не може втручатися, спираючись на пов`язаність (обумовленість) спору щодо звільнення судді у відставку з наявністю щодо цього самого судді дисциплінарної справи.
68. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2026 року у справі № 990/3/25 зазначала, що під час перегляду рішення Ради про звільнення судді за особливими обставинами суд не може давати оцінку обставинам та фактам, які були підставою для ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
69. Подібний висновок Велика Палата Верховного Суду викладала, зокрема, у постановах від 06 березня 2025 року у справі № 990/223/24, від 21 липня 2025 року у справі № 990/283/24 та від 20 листопада 2025 року у справі № 990/178/24.
70. Зазначені висновки є сформованими й усталеними. Водночас особливістю цієї справи є те, що дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 за другою дисциплінарною скаргою розпочалося 04 грудня 2024 року, а закінчилося прийняттям Третьою Дисциплінарною палатою ВРП ухвали від 16 липня 2025 року про закриття дисциплінарної справи. Безпосередньо в самій ухвалі зазначено, що вона не підлягає оскарженню.
71. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2025 року у справі № 560/8027/25 зазначала, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про відмову у відкритті дисциплінарної справи, зокрема, до суду. Разом із цим в розумінні статей 51, 52 Закону № 1798-VIII оскарженню до ВРП підлягає рішення її дисциплінарного органу, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.
72. Висновки про неможливість оскарження ухвал Дисциплінарних палат ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи чи залишення без розгляду дисциплінарних скарг ані до ВРП, ані до суду продемонстровані в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/38/25, від 10 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/37/25, від 11 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/39/25, від 11 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/40/25.
73. Велика Палата Верховного Суду вважає, що ухвали Дисциплінарних палат ВРП про закриття дисциплінарної справи через припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням 65 років є дотичними до ухвал про залишення дисциплінарної скарги без розгляду і її повернення скаржникові, а механізм їх оскарження на законодавчому рівні не встановлений. 
74. За таких умов, враховуючи, що в подальшому висновки, викладені Третьою Дисциплінарною палатою ВРП в ухвалі від 16 липня 2025 року, були використані ВРП під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку, то за неможливості оскарження такої ухвали дисциплінарного органу в інший спосіб її висновки можуть і мають бути перевірені в межах предмета доказування у цій справі. Іншого способу захисту прав позивача, порушення яких він першочергово вбачає в діях дисциплінарного органу ВРП, немає.
75. Як уже зазначалося, відкриття дисциплінарної справи відбулось 05 березня 2025 року, тобто вже після досягнення ОСОБА_1 65 років і припиненням у зв`язку із цим його повноважень як судді, хоча в такому випадку згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга підлягала залишенню без розгляду і її поверненню скаржникові доповідачем (дисциплінарним інспектором - доповідачем) без передачі на розгляд Дисциплінарної палати. Саме такий порядок дій в цьому випадку встановлює і Регламент. 
При цьому Закон № 1798-VІІІ у частині третій статті 44 імперативно заборонив оцінювати достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення під час розгляду питання про наявність підстав для повернення дисциплінарної скарги. 
76. Незважаючи на це, дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 , у якого 03 січня 2025 року припинились повноваження судді, здійснювалося в межах усіх етапів, передбачених частиною третьою статті 42 Закону № 1798-VIII, до 16 липня 2025 року і закінчилося закриттям дисциплінарної справи з підстави, яка об`єктивно існувала ще на час її відкриття і поза розумним сумнівом була відома ВРП, в тому числі і її дисциплінарному органу, - досягнення ОСОБА_1 65 років і припиненням у зв`язку із цим повноважень судді.
77. Третя Дисциплінарна палата ВРП хоча у підсумку і прийняла ухвалу, передбачену законом і Регламентом, щодо закриття дисциплінарної справи, однак виклала в ній висновки щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, що за загальними правилами було б підставою звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
78. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що ухвала ВРП та/або її дисциплінарного органу про залишення без розгляду (повернення) дисциплінарної скарги чи закриття дисциплінарної справи з підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 44 Закону № 1798-VІІІ (порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені), може містити виключно посилання на підстави для її прийняття і обставини, що обґрунтовують такі підстави. Натомість така ухвала не може містити висновків по суті розгляду дисциплінарної скарги / справи в контексті достовірності відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення. Такі висновки формуються виключно за наслідками проведення усіх етапів дисциплінарного провадження, що, однак, є неможливим відносно особи, яка вже є звільненою з посади судді або повноваження якої як судді припинилися. Інакше це суперечить суті дисциплінарного провадження.
79. В ухвалі від 16 липня 2025 року Третя Дисциплінарна палата ВРП хоча і констатувала недопустимість здійснення дисциплінарного провадження щодо судді після досягнення ним 65 років, однак фактично таке дисциплінарне провадження реалізувала шляхом здійснення усіх його етапів і викладенням за їх наслідками відповідних висновків про достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці ОСОБА_1 із зазначенням доказів його вчинення. 
Такі дії дисциплінарного органу ВРП Велика Палата Верховного Суду визнає протиправними з підстав, викладених у пункті 78 цієї постанови суду. 
80. За змістом ухвали ВРП № 1773/0/15-25 першочерговою причиною залишення без розгляду заяви про відставку стало саме те, що дисциплінарний орган виявив у поведінці позивача ознаки дисциплінарного проступку і за відсутності такої перешкоди, як досягнення ОСОБА_1 65 років, він був би звільнений на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. 
81. ВРП є органом, на якого покладений обов`язок контролю за законністю рішень її дисциплінарних органів, а тому вона не повинна була враховувати висновки по суті розгляду дисциплінарної скарги, що викладені в ухвалі Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 липня 2025 року, в умовах, коли остання не могла їх містити. У спірних правовідносинах врахування ВРП таких висновків створило перешкоду для реалізації права ОСОБА_1 на відставку за відсутності рішення уповноваженого органу про притягнення судді до відповідальності. 
82. Водночас в оскаржуваній ухвалі міститься посилання на те, що повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років (частини перша, третя статті 120 Закону № 1402-VIII). Наприкінці ухвали процитовано пункт 16.7 Регламенту, відповідно до якого якщо на момент розгляду Радою питання про звільнення суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, Рада постановляє ухвалу про залишення заяви (висновку, подання) без розгляду.
Щодо можливості звільнення судді у відставку після досягнення ним 65 років
83. Якщо проаналізувати зміст частини шостої статті 126 Конституції України у взаємозв`язку із пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України, пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII, то можна зробити висновок, що спільним для всіх підстав звільнення судді з посади є те, що уповноважений орган (ВРП) має прийняти відповідне рішення, у якому зазначити конкретну підставу для звільнення судді з посади. Таке рішення створює для судді відповідні наслідки, пов`язані з ним, а датою припинення здійснення суддею правосуддя є саме дата рішення ВРП.
84. ВРП у цих правовідносинах є єдиним органом, уповноваженим на звільнення судді у відставку, адже саме вона перевіряє дотримання усіх умов задля реалізації суддею такого права, зокрема з точки зору достатності стажу роботи на посаді судді. У питанні звільнення суддів у відставку рішення ВРП має ключове значення не тільки у визначенні дати звільнення судді з посади, а насамперед у визнанні за суддею права на відставку з усіма гарантіями, пов`язаними із цим. Жоден інший орган, в тому числі і суд, такими повноваженнями не наділений.
85. Визначена у пункті 1 частини сьомої статті 126 Конституції України така обставина, коли повноваження судді припиняються, як досягнення суддею шістдесяти п`яти років є об`єктивно-біологічною (природною), а тому вона сама собою не може бути перешкодою для реалізації права судді на відставку, якщо він таке право набув до досягнення 65 років і своєчасно вчинив усі необхідні дії задля реалізації такого права.
86. Тому посилання ВРП на те, що оскаржувана ухвала є законною з точки зору неможливості ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку, оскільки його повноваження вже припинилися, є безпідставними. 
87. Більш того, знаходять своє підтвердження доводи позивача про непослідовність практики ВРП при прийнятті рішень про звільнення суддів у відставки після досягнення ними 65 років, що виразилось в ухваленні протилежних рішень у схожих обставинах.
88. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що на несвоєчасний розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку, яка була подана своєчасно, спочатку мали вплив об`єктивні обставини (наявність дисциплінарних скарг, які могли мати наслідком звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини четвертої статті 126 Конституції України), які при цьому не залежали від волевиявлення судді. 
Однак, сукупність вчинених ВРП і її дисциплінарним органом у подальшому дій, які до того ж вчинялися вже після досягнення ОСОБА_1 65 років, не дають підстав вважати, що такі відповідають критеріям правомірності дій суб`єкта владних повноважень, що закріплені в статті 2 КАС України. Наслідком таких дій стало те, що ОСОБА_1 , маючи достатній стаж роботи на посаді судді, не зміг реалізувати відповідну гарантію у вигляді відставки за відсутності при цьому рішення уповноваженого органу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з посади з підстав, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
У таких умовах залишення відповідачем заяви позивача про звільнення у відставку без розгляду призвело до зниження рівня гарантій незалежності судді, що є недопустимим.
89. У зв`язку з викладеним Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Обраний судом спосіб захисту порушених прав позивача у вигляді зобов`язання ВРП розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку не суперечить вимогам КАС України і відповідає суті спірних правовідносин.
90. Інші доводи та міркування, висловлені учасниками справи, не впливають на такий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
91. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
92. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права (частина перша статті 316 КАС).
93. Оскільки Касаційний адміністративний суд розглянув справу з правильним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у рішенні висновків, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
94. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
95. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 990/434/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя С. О. Погрібний
Суддя-доповідач М. М. Гімон 
Судді:	О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко О. А. Губська Л. Ю. Кишакевич В. В. Король О. В. Кривенда		М. В. Мазур Н. М. Мартинюк К. М. Пільков Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак В. Ю. Уркевич